Справа № 460/8762/20
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/8762/20 пров. № А/857/10887/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення за апеляційною скаргою Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року (суддя першої інстанції Недашківська К.М., м. Рівне, повний текст складено 02.04.2021)

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» (далі ТОВ «Даліс Аутомотів Груп», позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення № UA204120/2020/000256/2 від 20.08.2020 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Поліської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 20 серпня 2020 року UA204120/2020/000256/2. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» суму судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Поліської митниці Держмитслужби.

Не погодившись із рішенням, вважаючи таке незаконним та необґрунтованим, постановленим з неповним з`ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, його оскаржила Поліська митниця Держмитслужби. Просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що декларантом подані до митного оформлення за митною декларацією UA204120/2020/072089 (довідковий номер 32009) документи, які містили розбіжності та неточності. Зокрема, відповідно до пункту 5.2 Контракту зазначено, що продавець зобов`язаний на кожну поставлену партію надати усі необхідні супровідні документи, а саме: інвойс, пакувальний лист, експортну декларацію, прайслист, тоді як декларантом не надано пакувальний лист та прайслист. Крім того, згідно ПІК ЄАІС «Цінова інформація при визначенні митної вартості» вартість імпортованих товарів становить: товар №14 - МД від 03.05.2020 №UА500020/2020/212445 (6,16 USD/кг); товар №30 - МД від 21.06.2020 №UА807290/2020/014489 (6,16 USD/кг); товар №36 - МД від 22.06.2020 №UА204120/2020/046837 (7,39 USD/кг); товар №55 - МД від 15.08.2020 №UА807200/2020/012450 (7,15 USD/кг). Відповідач стверджує, що подані декларантом документи не були достатніми для визначення митної вартості товару за основним методом, а тому контролюючим органом прийняте рішення про коригування митної вартості товару за резервним методом визнання митної вартості.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У судовому засіданні представник відповідача Федченко О.О. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Представник позивача Бойко Ю.В. заперечив вимоги апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Даліс Аутомотів Груп» (Покупець) та компанією Rotweiss Otomotiv Ithalat Ihracat Sanayi ve Ticaret A.S. (Продавець), зареєстрованою в Турецькій Республіці, укладений Контракт від 08.08.2019 №RWS0001 (далі Контракт), відповідно до умов якого Продавець зобов`язується продати Покупцю товар автомобільні запчастини (а.с. 6).

Згідно пункт 1.2 Контракту товар поставляється партіями протягом дії даного договору.

Пунктом 3.1 Контракту визначено, що по кожній поставці сторони домовляються про строки поставки, які підтверджуються в оформленому Інвойсі на підставі правил «Інкотермс 2020», умови поставки DAF Lutsk, якщо інше не вказано в Інвойсі.

Відповідно до пункту 5.2 Контракту продавець зобов`язаний на кожну партію товару надати усі необхідні супровідні документи: інвойс, пакувальний лист, експортну декларацію, прайслист.

20 серпня 2020 року з метою переміщення товару на митну територію України позивач подав до Поліської митниці Держмитслужби митну декларацію ІМ40ДЕ UA204120/2020/072089 (далі МД) (довідковий номер 32009) (а.с. 11).

Відповідно до графи 31 МД заявленим товаром є запасні частини для легкових автомобілів; відповідно до графи 22 МД митна вартість товару визначена позивачем в сумі 100368,68 Євро відповідно до основного методу визначення митної вартості товару за ціною договору (вартість операції), що відповідає сумі вказаній в Інвойсах від 12.08.2020 №М00020 (а.с. 29, 35).

Для проведення митного оформлення товару до зазначеної митної декларації UA204120/2020/072089 (довідковий номер 32009) було додано наступні документи: інвойс № М00020 від 12.08.2020; автотранспортна накладна №0926 від 14.08.2020 (а.с. 33); контракт №RWS0001 від 08.08.2019; митна декларація країни відправлення №20TR7091 від 14.08.2020 (а.с. 34).

20.08.2020 митний орган надіслав позивачу через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями вимоги щодо надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару: 1) прайслисти, каталоги, специфікації виробника товару; 2) пакувальний лист; 3) експортну декларацію країни відправлення (ЕХ1), 4) висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (далі Повідомлення) (а.с. 108).

На вимогу Поліської митниці Держмитслужби декларантом 20 серпня 2020 року було додатково подано наступні документи: пакувальний лист від 12.08.2020, прайслист від 12.08.2020.

Враховуючи зазначені обставини, у зв`язку з ненаданням декларантом витребуваних митним органом додаткових документів, за результатом проведеної процедури консультації, Поліською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 20.08.2020 №UА204120/2020/000256/2 (далі Рішення №UА204120/2020/000256/2), відповідно до якого скориговано митну вартість товару за позиціями №№14, 30, 36, 55 (а.с. 47).

В оскаржуваному Рішенні №UА204120/2020/000256/2 зазначено, що митна вартість імпортованого товару №№14, 30, 36, 55 не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом у зв`язку з: відмовою у наданні додаткових документів, витребуваних митницею; документи, подані декларантом до митного оформлення товару за МД UA204120/2020/072089 (довідковий номер 32009) містять розбіжності та неточності:

згідно пункту 5.2 Контракту від 08.08.2020 №RWS0001 передбачено, що продавець товару зобов`язаний на кожну поставку товару надати всі товаросупровідні документи, а саме: інвойс, пакувальний лист, прайслист, експортну декларацію країни відправлення (EX1); митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів:

товар №14 МД від 03.05.2020 №UА500020/2020/212445 (6,16 USD/кг), числове значення митної вартості товару становить 6959,5037 грн або у валюті Контракту 213,4529 Євро;

товар №30 МД від 21.06.2020 №UА807290/2020/014489 (6,16 USD/кг), числове значення митної вартості товару становить 80498,7214 грн або у валюті Контракту 2468,9527 Євро;

товар №36 МД від 22.06.2020 №UА204120/2020/046837 (7,39 USD/кг), числове значення митної вартості товару становить 14031,6524 грн або у валюті Контракту 430,3607 Євро;

товар №55 МД від 15.08.2020 №UА807200/2020/012450 (7,15 USD/кг), числове значення митної вартості товару становить 1093,7309 грн або у валюті Контракту 33,5455 Євро.

Отже, митний орган скоригував митну вартість товару за позиціями №№14, 30, 36, 55 із застосуванням резервного методу визначення митної вартості товару на основі раніше визначених митним органом митних відомостей за іншими митними деклараціями.

21 серпня 2020 року позивач подав повторно митну декларацію 1М40ДЕ №UА204120/2020/072759 та сплатив фінансову гарантію для забезпечення сплати митних платежів у розмірі 11803,06 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що витребування митними органами додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено. Разом з тим, повідомлення про надання декларантом додаткових документів містить посилання на Контракт №RWS0001 від 08.08.2020, проте з матеріалів справи видно, що дата Контракту №RWS0001 08.08.2019. Обґрунтовуючи наявність у поданих декларантом документах неточностей та розбіжностей митний орган лише констатував таке: «відповідно до п. 5.2 контракту від 08.08.2020 №RWS0001 зазначено, що продавець зобов`язаний на кожну поставлену партію товару надати всі необхідні супровідні документи, з саме: інвойс, пакувальний лист, експортну декларацію, прайслист». Посилання ж на те, які саме документи з такого переліку не надані позивачем Повідомлення не містить. Разом з МД UA204120/2020/072089 позивач надавав Інвойс від 12.08.2020 та копію митної декларації країни відправлення. У подальшому позивач додатково надав пакувальний лист від 12.08.2020 та прайслист від 12.08.2020. Повідомлення про витребування у декларанта додаткових документів не містить опису виявлених неточностей чи розбіжностей саме у документах, які подані разом з МД UA204120/2020/072089, а загальне формулювання підстави не являється описом таких неточностей чи розбіжностей. Тобто, підстав для зобов`язання декларанта надати додаткові документи щодо імпортованого товару не існувало. Подані позивачем разом з митною декларацією документи були у повній мірі достатніми для визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною Контракту, а правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів не було. Крім того, оскаржуване Рішення UA204120/2020/000256/2 не містить опису неможливості застосування методів визначення митної вартості почергово, а лише містить загальне формулювання щодо неможливості їх почергового використання. Таким чином, відповідачем не доведено правомірності вказаного рішення.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1 Митного кодексу України №4495-VI від 13.03.2012 (далі МК України) законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Пунктом 1 частини першої статті 50 МК України передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини перша, друга статті 51 МК України).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню.

Згідно частини восьмої-одинадцятої статті 52 МК України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей. Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Заявлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом заявлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина перша статті 53 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій статті 53 МК України наведено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно з частиною п`ятою статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. При цьому, положеннями частини шостої цієї статті передбачено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Отже, стаття 53 МК України містить опис двох підстав, за яких митний орган може зобов`язати декларанта надати додаткові документи:

у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

У першому випадку вимагається надання документів згідно переліку: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частиною першою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 МК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 54 МК України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно з частиною шостою статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Отже, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості митний орган зобов`язаний доводити в суді, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для коригування митної вартості органом доходів і зборів лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно частин другої, третьої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина шоста статті 57 МК України).

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина друга статті 55 МК України).

При цьому, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган зазначає докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, повідомлення про надання декларантом додаткових документів містить посилання на Контракт №RWS0001 від 08.08.2020, проте з матеріалів справи вбачається, що дата Контракту №RWS0001 08.08.2019.

Обґрунтовуючи наявність у поданих декларантом документах неточностей та розбіжностей митний орган лише констатував таке: «відповідно до п. 5.2 контракту від 08.08.2020 №RWS0001 зазначено, що продавець зобов`язаний на кожну поставлену партію товару надати всі необхідні супровідні документи, з саме: інвойс, пакувальний лист, експортну декларацію, прайслист».

Однак, посилання ж на те, які саме документи з такого переліку не надані позивачем Повідомлення не містить взагалі.

Встановлено, що разом з МД UA204120/2020/072089 позивач надавав Інвойс від 12.08.2020 та копію митної декларації країни відправлення, що вбачається зі змісту Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204120/2020/01128 (а.с. 49).

У подальшому позивач додатково надав пакувальний лист від 12.08.2020 та прайслист від 12.08.2020.

Разом з тим, Повідомлення про витребування у декларанта додаткових документів не містить опису виявлених неточностей чи розбіжностей саме у документах, які подані разом з МД UA204120/2020/072089, а загальне формулювання підстави «відповідно до п. 5.2 контракту від 08.08.2020 №RWS0001 зазначено, що продавець зобов`язаний на кожну поставлену партію товару надати всі необхідні супровідні документи, з саме: інвойс, пакувальний лист, експортну декларацію, прайслист» не являється описом таких неточностей чи розбіжностей.

Отже, відсутні обґрунтовані підстави для зобов`язання декларанта надати додаткові документи щодо імпортованого товару.

Щодо зазначення митним органом про необхідність надання декларантом таких документів, як пакувальний лист та прайслист, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі документи не містяться у переліку статті 53 МК України. Ненадання таких документів декларантом при поданні МД UA204120/2020/072089 жодним чином не впливало на підтвердження задекларованої митної вартості числових значень митної вартості товару.

Подані позивачем разом з МД UA204120/2020/072089 документи були у повній мірі достатніми для визначення митної вартості товарів за основним методом за ціною Контракту, а правових підстав для витребування у декларанта додаткових документів не було.

Щодо такої підстави для зобов`язання позивача надати додаткові документи, як володіння митним органом інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів: товар №14 МД від 03.05.2020 №UА500020/2020/212445 (6,16 USD/кг); товар №30 МД від 21.06.2020 №UА807290/2020/014489 (6,16 USD/кг; товар №36 МД від 22.06.2020 №UА204120/2020/046837 (7,39 USD/кг); товар №55 МД від 15.08.2020 №UА807200/2020/012450 (7,15 USD/кг), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Перелік підстав для формування митним органом вимоги про надання декларантом додаткових документів, що наведений у частині третій статті 53 МК України є виключним (вичерпним): у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; у разі якщо документи містять ознаки підробки; у разі якщо документи або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Однак, визначення ціни на кожну окрему партію товару визначається сторонами контракту на власний розсуд, зважаючи на обсяги постачання, котирування цін на сировину, технічних характеристик товару тощо.

Наявність у митного органу інформації щодо митної вартості товарів згідно митних оформлень аналогічних товарів в ЄАІС, не свідчить та не може свідчити про факт навмисного заниження вартості товару.

Отже, при зверненні до митного органу щодо оформлення партії товару декларантом були надані усі належні документи, які підтверджують числові значення вартості товару і не містять розбіжностей, що вливають на їх визначення. Натомість, відповідачем жодним чином не обґрунтовано наявність сумнівів щодо повноти і достовірності заявлених числових показників митної вартості.

Таким чином, відповідачем не наведено обґрунтованих причин для зобов`язання декларанта подати додаткові документи, адже наданих декларантом документів було достатньо для визначення митної вартості за основним методом.

Положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни товару, вказаної у документах, які самі по собі вже засвідчують митну вартість товару.

Така позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України.

Водночас рішення UA204120/2020/000256/2 від 20.08.2020 не містить опису неможливості застосування методів визначення митної вартості товару почергово, а лише містить загальне формулювання щодо неможливості їх використання.

Таким чином, позивач надав усі необхідні документи, передбачені МК України, для визначення митної вартості товару, а митниця не довела, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, та є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Отже, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності рішення UA204120/2020/000256/2 від 20.08.2020 про коригування митної вартості товарів.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення Поліської митниці Держмитслужби UA204120/2020/000256/2 від 20.08.2020 про коригування митної вартості товарів.

Таким чином, суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають..

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 24.09.2021.