Справа № 280/5524/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 вересня 2021 року Справа № 280/5524/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (Україна, 69107, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр.Соборний, будинок 166, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44118663), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі по тексту, відповідач 1), в якому позивач просить суд

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0071444/1-2405-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0071445/1-2405-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області.

Ухвалою суду від 05 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області з порушенням норм законодавства є протиправними та підлягають скасуванню. Позивачем зазначено, що відповідач невірно розраховував податок згідно оскаржуваних податкових повідомлень рішень виходячи з того, що ОСОБА_1 є власником нерухомості, а саме двох квартир, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,02 кв.м., та АДРЕСА_3 , загальною площею 53,36 кв.м., внаслідок чого протиправно застосовано ставку податку у розмірі 1,5% від мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. квартири, замість 0% як встановлено рішенням Запорізької міської ради №5 від 28 січня 2015 року про затвердження «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та №30 від 26 лютого 2016 року, якими встановлено нульову ставку податку для квартир площа яких не перевищує 120 кв. метрів. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 21 липня 2021 року надав до суду відзив на позовну заяву (вх.№41253), в якому зазначає, що згідно Податкового кодексу до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад. Відповідно до підпункту 266.3.1 та підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу визначено, що базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості та обчислюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) платника податку на відповідні платіжні реквізити за місцезнаходженням об`єкту житлової та нежитлової нерухомості. Згідно Податкового кодексу, ставки податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування території громад, залежно від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м бази оподаткування. Вважає що дії контролюючого органу були правомірними та просить відмовити у задоволенні позову.

27 липня 2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№42447), в якій зазначено, що беручи до уваги те, що в розумінні положень підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України Запорізькій міській раді делеговано право встановлення ставок податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості, то податок на квартиру/квартири незалежно від їх кількості, що знаходяться у місті Запоріжжі та перебувають у власності фізичних осіб загальною площею до 120 кв.м., згідно рішення Запорізької міської ради, оподатковуються за ставкою у розмірі 0 відсотків.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є власником квартир, які розташовані за адресами:

- АДРЕСА_1 , загальною площею 54,02 кв.м.;

- АДРЕСА_3 , загальною площею 53,36 кв.м.

У травні 2021 року позивач поштою отримала податкові повідомлення-рішення, винесені Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, а саме:

- від 05 березня 2021 року №0071444/1-2405-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік;

- від 05 березня 2021 року №0-0828 на сплату податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2020 рік;

- від 05 березня 2021 року №0071445/1-2405-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік;

- від 05 березня 2021 року №0-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік.

Згідно з даними податковими повідомленнями рішеннями позивачу було нараховане до сплати податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за 2019 -2020 роки на об`єкти нерухомості за адресами: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,02 кв.м., та АДРЕСА_3 , загальною площею 53,36 кв.м.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення такими, що прийняті в порушення чинних норм законодавства, та не погоджуючись із сумами визначеними в податкових повідомленнях-рішеннях, позивач 18 травня 2021 року звернулась до відповідача із заявою про проведення перевірки щодо визначення ставки податку, враховуючи підпункт 2.5.2 пункту 2.5 частини 2 Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого Рішенням Запорізької міської ради від 28 січня 2015 року №5 (зі змінами, внесеними рішеннями міської ради від 30 червня 2015 року №5, від 26 лютого 2016 року №30, від 25 серпня 2016 року №50, від 21 грудня 2016 року №49, від 26 квітня 2017 року №51 та від 27 травня 2020 року №49).

Розглянувши вказану заяву позивача, Головне управління ДПС у Запорізькій області визнало оскаржувані податкові повідомлення-рішення чинними та залишило їх без змін, про що зазначив у своїй відповіді №3686/АП/08-01-24-06 від 26 травня 2021 року.

Позивач, не погодившись із вказаними податковими повідомлення-рішенням, звернулась до суд із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 6.1. статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків, зокрема, зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 належить на праві власності квартири за адресами: АДРЕСА_1 , загальною площею 54,02 кв.м., та АДРЕСА_3 , загальною площею 53,36 кв.м.

Щодо застосування ставки податку, суд зазначає наступне.

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, який включає податок на майно (підпункт 10.1.1), що складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

За правилами статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з положеннями Податкового кодексу України, є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 8.3 статті 8 Податкового кодексу України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених дим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 Податкового кодексу України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими задами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також пунктом 24 частини першої статті 26 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 143 Конституції України.

У відповідності до пункту 10.3 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

За змістом підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

28 січня 2015 року рішенням Запорізької міської ради №5 «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Відповідно до пункту 2 цього Положення, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в т.ч. нерезиденти які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 2.2.1 Положення, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 2.3.1 Положення).

Як зазначалось вище, підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Тобто, законодавець делегував органам місцевого самоврядування право встановлювати пільги з податку, що сплачується на відповідній території.

Рішенням Запорізької міської ради від 26 лютого 2016 року №30, абзац 1 підпункту 2.5.2 пункту 2.5 частини 2 Положення після слів «за 1 кв. метр бази оподаткування» доповнено словами «за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме:

- квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. метрів;

- будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв. метрів;

- різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), загальна площа яких не перевищує 370 кв. метрів».

Таким чином, беручи до уваги те, що в розумінні положень підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України Запорізькій міській раді делеговано право встановлення ставок податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості, то податок на квартиру/квартири незалежно від їх кількості, що знаходяться у місті Запоріжжя та перебувають у власності фізичних осіб загальною площею до 120 кв. м, згідно з Рішенням Запорізької міської ради, оподатковуються за ставкою у розмірі 0 відсотків.

Отже, суд приходить до висновку, що контролюючим органом всупереч приписам чинного законодавства застосована відсоткова ставка з податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1,5%, оскільки, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у власності ОСОБА_1 перебувають квартири загальною площею 107,38 кв.м., що відповідно до Рішення Запорізької міської ради №5 від 28 січня 2015 року про затвердження «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та №30 від 26 лютого 2016 року не перевищує 120 кв.м.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача в частині, що позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019-2020 роки на підставі норм пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу, а Рішення Запорізької міської ради №5 від 28 січня 2015 року про затвердження «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та Рішення №30 від 26 лютого 2016 року (про встановлення нульової ставки) не може бути застосовано у зв`язку з тим, що винесено з порушенням норм Податкового кодексу, з наступних підстав.

Згідно частин першої та п`ятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21 травня 1997 року - рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

В частині десятій статті 59 Закону встановлено - акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Крім того, Верховний Суд України у постанові від 08 грудня 2009 року (справа №21-1573во09) зробив правовий висновок, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема, у моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сиди судовим рішенням.

Така правова позиція була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2019 року (справа №520/12022/17), та Верховним Судом у постановах від 31 серпня 2018 року (справа №822/1815/16), від 21 серпня 2018 року (805/2339/16-а), від 03 серпня 2020 року (справа №826/13307/18).

Таким чином Рішення Запорізької міської ради №5 від 28 січня 2015 року про затвердження «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» та №30 від 26 лютого 2016 року, якими встановлено нульову ставку податку для квартир площа яких не перевищує 120 кв. метрів, не скасовані в судовому порядку, а відтак - с діючими нормативно правовим актами України і повинні застосовувались до правовідносин які є предметом розгляду по даній справі.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Запорізькій області від 05 березня 2021 року №0071444/1-2405-0828, від 05 березня 2021 року №0-0828, від 05 березня 2021 року №0071445/1-2405-0828 та від 05 березня 2021 року №0-0828, якими позивачу визначено суму податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 - 2020 роки, на загальну суму 4214,93 грн.

У статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого.

Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Позивачем до матеріалів справи надано копії:

- договору про надання правової допомоги №224 від 23 червня 2021 року, відповідно до умов якого Адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами (пункт 1.1 Договору) із Додатком №1 до Договору від 23 червня 2021 року щодо розміру адвокатської винагороди/гонорару;

- ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 24 червня 2021 року серії АР №1052164;

- свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 16 липня 2019 року серії ЗП №002275;

- рахунку-фактури №СФ-00001 від 23 червня 2021 року на 1500,00 грн.;

- акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №0001 від 23 червня 2021 року щодо виконання послуг з складання позовної заяви щодо скасування податкових повідомлень-рішень №0071444/1-2405-0828 до Головного управління ДПС у запорізькій області (1500,00 грн.);

- платіжного доручення від 24 червня 2021 року на 1500,00 грн..

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Звідси, враховуючи предмет спору, а також те, що дана справа є справою незначної складності, суд вважає, що понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. є співмірним із складністю даної справи.

За таких обставин, судовий збір сплачений позивачем в розмірі 908,00 грн. та виплати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн. стягується відповідно до статті 139 КАС України на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, а саме Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (Україна, 69107, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр.Соборний, будинок 166, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44118663), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0071444/1-2405-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0071445/1-2405-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05 березня 2021 року №0-0828 на сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Запорізькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуваннями доповнень пункту 3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення виготовлено та підписано 22 вересня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов