Справа № 640/32738/20
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Київ № 640/32738/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення - 12 листопада 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що листом від 25 листопада 2020 року їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з тим, що позивачем не було надано уточнюючої довідки, відсутність атестації та не зарахування стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 за період роботи з 25 липня 1983 року по 31 березня 1997 року та з 01 квітня 1997 року по 11 червня 2001 року.

Позивач з вказаними діями відповідача не погоджується, з тих підстав, що, на момент її звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, їй виповнилось 55 років, вона мала загального страхового стажу 38 років 4 дні та 17 років 10 місяців 17 днів за Списком №1, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до записів з трудової книжки, як зазначено у позовній заяві, позивач з 25 липня 1983 року по 31 березня 1997 року працювала в якості переметника нити текстильного (отделочно-переметочного) цеха капронового производства» та з 01 квітня 1997 року по 11 червня 2001 року майстром зміни текстильного цеху капронового виробництва, що передбачено Списком №1 розділом XVI - виробництво штучного і синтетичного волокна, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, Списком №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року №10 та за Списком №1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162, що діяла до 16 січня 2003 року.

У зв`язку з чим, позивач вважає помилковим висновок відповідача, що зайнятість позивача не передбачена Списками №1.

Більш того, позивач зазначає, що при прийнятті від неї документів відповідач не наполягав на наданні нею додаткових документів, а не проведення атестації роботодавцем не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу до пільгового.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

У додаткових письмових поясненнях представник позивача послався на те, що позивач не зверталась повторно з заявою про підтвердження стажу у 2020 році не зверталась, а тому, на переконання представника позивача, повторний розгляд комісією документів є протиправним.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що 12 листопада 2020 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно рішення комісії від 29 листопада 2019 року №46, як зазначено у відзиві на позовну заяву, не підтверджено право на зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 періодів роботи з 25 липня 1983 року по 31 березня 1997 року, з 13 лютого 1988 року по 12 серпня 1988 року, з 01 лютого 1991 року по 01 березня 1991 року, з 22 серпня 1992 року по 31 березня 1997 року та з 01 квітня 1997 року по 11 червня 2001 року.

Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем на розгляд комісії не надано документів про атестацію робочого місця «майстра зміни текстильного цеху капронового виробництва», про заробітну плату у період з 01 січня 1998 року по 11 червня 2001 року про інформація про види безпосередньої зайнятості у особливо шкідливих і особливо важких умовах праці, назви виробництва та з якою професією виконувались роботи протягом робочого дня, починаючи з 08 квітня 1998 року по 11 червня 2001 року.

З урахуванням викладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача, представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній послався на те, що відомості у трудовій книжці позивача є основним підтвердженням її права на призначення пенсії за Списком №1.

Більш того, представник позивача послався на те, що дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки не є основною вимогою при призначенні пенсії, адже для такого призначення є відповідний стаж роботи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року, від 03 серпня 2021 року та від 06 вересня 2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві витребувано додаткові докази у справі.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 26 вересня 2019 рорку ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Того ж дня, позивач звернулась до управління й з заявою про підтвердження стажу роботи, до якої додала документи, які на її думку підтверджують факт наявності в неї стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Проте, рішенням №46 від 29 листопада 2019 року Комісія з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, про результати розгляду заяви відмовила ОСОБА_1 у підтвердженні права на зарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 за нормами пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи позивача у ВАТ «Київхімволокно», що припинено за судовим рішенням у зв`язку з банкрутством:

- з 25 липня 1983 року по 31 березня 1997 року в якості «перемотчика нити текстильного (отделочно-перемоточного) цеха капронового производства», оскільки зайнятість на роботах у текстильному цеху не передбачена списками №1, затвердженими постановами №№1173, 10, 162;

До того ж, як вказано у рішенні, а) з 26 червня 1985 року по 27 червня 1985 року, 01 липня, 04 липня, 5 липня, 08 липня, 09 липня («с/сч») ОСОБА_1 перебувала у відпустках без збереження заробітної плати та документів про причини їх надання; б) з 13 лютого 1988 року по 12 серпня 1988 року - перебувала у відпустці без збереження заробітної плати («с/сч до 1,5 г») та у зв`язку з відсутністю даних про нарахування заробітної плати у періоди з 01 березня 1988 року по 31 травня 1988 року та з 01 липня 1988 року по 31 липня 1988 року; в) з 01 лютого 1991 року по 01 березня 1991 року - в якості «перемотчика нити текстильного (отделочно-перемоточного) цеха капронового производства» переведена на 6-годинний робочий день та відсутністю документів про загальну кількість днів, протягом яких у цей період заявниця повний робочий день була зайнята на роботах із шкідливими умовами праці та про кількість встановлених робочих днів у тижні; г) з 22 серпня 1992 року по 31 березня 1997 року - відсутня атестація робочого місця «перемотчика нити текстильного (отделочно-перемоточного) цеха капронового производства»;

- з 01 квітня 1997 року по 11 червня 2001 року - майстром зміни текстильного цеху капронового виробництва, оскільки зайнятість на роботах у текстильному цеху не передбачена списком №1, затвердженим постановою №162.

Також, у рішенні зазначено, що позивачем не надано на розгляд комісії документів про атестацію цього робочого місця «майстра зміни текстильного цеху капронового виробництва», про заробітну плату у період з 01 січня 1998 року по 11 червня 2001 року та інформація про види безпосередньої зайнятості ОСОБА_1 у особливо шкідливих і особливо важких умовах праці, назви виробництва та за якою професією (майстра зміни текстильного цеху капронового виробництва чи ліфтера) виконувалися протягом повного робочого дня, починаючи з 08 квітня 1998 року по 11 червня 2001 року.

Про прийняте рішення позивача було повідомлено відповідним листом у грудні 2019 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2020 року позивач повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 25 листопада 2020 року №2600-0303-8/167287 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомлено про зміст рішення від 29 листопада 2019 року №46, а також додатково вказано, що страховий стаж позивача складає 38 років 0 місяців 4 дні, а тому оскільки відсутній пільговий стаж роботи, у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах відмовлено. Крім того, у вказаному листі зазначено, що 17 листопада 2020 року додаткові документи по ліквідованому підприємству направлені на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2020 року за вих.№12514/03-16 були повернуті сканкопії матеріалів справи ОСОБА_1 , які надсилались для підтвердження періодів, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника, без їх розгляду на засіданні Комісії, у зв`язку з ненаданням документів та наданням сканкопій, а не їх оригіналів.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту - Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту - Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок № 637).

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) № 137-V 14 вересня 2006 року визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

У відповідності до абзацу 1 пункту 1, абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах; працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно з абзацом 1 пункту «а» та пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах та працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, є трудова книжка.

Більш того, відповідно до пункту 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Суд зауважує, що з самої назви Порядку та безпосередньо з пункту 20 вбачається, що необхідність надання уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників виникає при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника визначено Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року №18-1 (далі по тексту - Порядок №18-1).

У відповідності до пункту 11 Порядку №18-1 із заявою про підтвердження стажу роботи (додаток 2) заявник (його законний представник або представник, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - його представник)) може звернутись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування цього органу. Для підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, до заяви додаються: документи, які підтверджують факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні) - щодо підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр); трудова книжка; документи (за наявності), видані архівними установами, зокрема: довідка про заробітну плату; копії документів про проведення атестації робочих місць; копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати. Для підтвердження періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, заявник (його представник) подає трудову книжку та зазначає у заяві дані про свідків (не менше двох), які знають заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (у тому числі в колгоспі) і мають документи про свою роботу за період, щодо якого вони підтверджуватимуть роботу заявника. Заявник (його представник) може додатково подавати інші документи про стаж роботи.

Згідно пункту 13 Порядку №18-1 заява про підтвердження стажу роботи разом з документами, визначеними у пункті 11, абзаці дев`ятому пункту 12 цього Порядку, протягом п`яти робочих днів передаються на розгляд Комісії.

Так, судом було встановлено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у листопаді 2019 року з заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком за Списком №2, а не за Списком №1, натомість відповідачем були розглянуті документи для визначення права позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Більш того, суд наголошує, що позивач скористалась своїм правом на подання додаткових документів та 12 листопада 2020 року знов звернулась до відповідача з відповідною заявою про призначення їй пенсії.

Проте, відповідачем не було направлено належним чином оформленого пакета документів позивача на розгляд Комісії, відповідно, остаточного рішення щодо наявності або відсутності у позивача права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідачем за наслідками розгляду документів позивача не прийнято.

Суд ще наголошує, що позивач звернулась з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а не за Списком №1, тому є незрозумілим, чому відповідач розглянув документи останньої в контексті Списку №1, а не Списку №2.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання представника позивача на те, що у 2020 році позивач не зверталась до відповідача з заявою про підтвердження стажу, не свідчить про те, що нею не було подано додаткових документів для їх розгляду після прийняття рішення у 2019 року про відмову у призначенні пенсії.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що однією з підстав для відмови у підтвердженні стажу позивача є відсутність наказів про підсумки атестації робочого місця.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У відповідності до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, пунктом 4.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем вчинено усі дії та подано усі наявні в неї документи, необхідні для призначення пенсії на пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що відповідачем вчинялись будь-які дії щодо витребування необхідних документів, а не вчинення органами Пенсійного фонду України таких дій, на думку суду, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки надані останньою документи містять усі необхідні реквізити та відомості, які дають право позивачу для зарахування спірних періодів до пільгового стажу.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням того, що судом не встановлено, а відповідачем не доведено повного та всебічного розгляду документів позивача. При цьому, є незрозумілим, чому відповідач самостійно визначив, що документи позивача слід розглядати в розрізі наявності в останньої права на одержання пенсії на пільгових умовах за Списком №1, а не за Списком №2, суд дійшов висновку про передчасність позовних вимог позивача та відповідно відсутність правових підстав для їх задоволення.

В той же час, у відповідності до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у неповному та не всебічному розгляді заяви ОСОБА_1 від 12 листопада 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати вчинити такі дії.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанцій, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 420,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, які полягають у неповному та невсебічному розгляді заяви ОСОБА_1 від 12 листопада 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 12 листопада 2020 року з прийняттям відповідного рішення, з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник