Справа № 520/12372/2020
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 р.Справа № 520/12372/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Єгупенко В.В., судді Бідонько А.В., Бабаєв А.І.) від 11.03.2021 року (повний текст рішення складено 16.03.21 року) по справі №520/12372/2020

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України

третя особа Філія - Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України третя особа Філія - Харківське обласне управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, яка полягає у невжитті заходів щодо виділення (визначення механізму) виплати позивачугрошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга. Зобов`язати Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, вжити заходи щодо виділення (визначення механізму) виплати позивачугрошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, виплати позивачугрошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга в сумі 16800грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 24.04.1989 по 25.07.1989 у складі військової частини №51559, є особою з інвалідністю ІІ групи. Як нагорода за участь у ліквідації, позивач отримав облігацію Державної цільової безпроцентної позики 1990 р. на придбання автомобілю представницького класу ГАЗ-2410 Волга, вартістю 16000 радянських рублів. Вищевказана облігація була здана позивачем до Державної трудової ощадної каси(на теперішній час ТВБВ №10020/0487 філія Харківське обласне управління АТ Ощадбанк), проте на даний час кошти за облігацією не отримані.В квітні 2020 року позивач звернувся до філії Харківське обласне управління АТ Ощадбанк із заявою про надання інформації щодо облігації, а також виплати грошових коштів. Листом від 28.04.2020 позивача повідомлення, що на його ім`я в ТВБВ Ощадбанку №10020/0487було відкрито компенсаційний рахунок №9760/9155/2-333 з проіндексованою вартістю вищезазначеного цінного паперу та видана ощадна книжка на суму компенсації 16800 грн. Щодо виплати грошових коштів, у тому числі перерахування коштів, проводиться рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок проведення компенсації визначається Кабінетом Міністрів України.Так як на сьогоднішній день відповідних нормативних документів не прийнято, то здійснити виплату грошових коштів банк не може. В травні 2020 року позивач звернувся із заявою до Кабінету Міністрів України про виплату грошових коштів та листом від 18.05.2020 позивачу на його звернення було відмовлено. Листом Міністерства фінансів України від 12.06.2020 повідомлено, що соціально-економічний розвиток України відбуватиметься в умовах збереження певних викликів т ризиків. ЗУ Про Державний бюджет України на 2020 рік видатків на заходи щодо поступової компенсації громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, не передбачено. В липні 2020 року позивач вдруге звернувся до Кабінету Міністрів України із вимогою про вжиття відповідних заходів про виділення (визначення механізму) виплати грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга. Листом від 15.07.2020 позивача повідомлено, що відповідно до ЗУ Про Кабінет Міністрів України Кабінет Міністрів України є колегіальним органом, який реалізовує своє повноваження, зокрема, через міністрів, що очолюють міністерства, які забезпечують реалізацію та формування державної політики у відповідних сферах суспільних відносин, а проекти актів КМУ готуються органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями. Так як Мінфін є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізовує державну фінансову бюджетну та боргову політику, то звернення позивача направлено до Міністерства Фінансів України. Листом Міністерства фінансів України від 29.07.2020 повторно надіслано відповідь, викладену у листі від 12.06.2020 з посиланням на відсутність видатків на 2020 рік.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, яка полягає у невжитті заходів щодо виділення (визначення механізму) виплати позивачу грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга.

Зобов`язано Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, вжити заходи щодо виділення (визначення механізму) виплати позивачу грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням, Кабінетом Міністрів України та Міністерства фінансів України подано апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невірне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просять його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Кабінет Міністрів України вказує, що компенсація громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадбанку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, можуть бути виплачені лише за умови, якщо такі виплати передбачені (визначені) Законами України про Державний бюджет України. Іншого порядку компенсації, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством не передбачено. Натомість, Законами України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не передбачено статті видатків на реалізацію положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» для проведення компенсаційних виплат. В зв`язку з чим, суд дійшов помилкового висновку щодо наявності протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка полягає у невжитті заходів щодо виділення (визначення механізму) виплати позивачу грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга.

Міністерство фінансів України в обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що передумовою для виплати знецінених заощаджень є передбачення окремою статтею в Державному бюджеті України відповідних видатків.Позивачу неодноразова надавались відповіді щодо видатків на заходи компенсації громадянам втрат знецінених грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку ССР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, не передбачені Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».Вважає, що окрім припущень, ніяких фактичних даних, а тим більше будь-яких доказів на підтвердження бездіяльності Міністерства фінансів України, позивачем не надано.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник третьої особи у письмовому відзиві на апеляційну скаргу просив винести законне та обґрунтоване рішення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

У судовому засіданні представники відповідачів підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач є учасником наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та особою з інвалідністю ІІ групу, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №045104 та посвідченням серії НОМЕР_2 .

Позивачем отримано облігацію Державної цільової безвідсоткової позики на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга.

04.06.2005 року позивач звернувся до ТВБВ Ощадбанку №10020/0487 м. Ізюм та надав облігацію Цільової безпроцентної позики 1990 року на автомобіль Волга ГАЗ-2410 вартістю 16000 радянських рублів.

На ім`я позивача в ТВБВ Ощадбанку №10020/0487 було відкрито компенсаційний рахунок №9760/9155/2-333 з проіндексованою вартістю вищезазначеного цінного паперу та видана ощадна книжка на суму компенсації 16800 грн., в якій зазначено вид наданого позивачем цінного паперу колишнього СРСР.

21.04.2020 року позивач звернувся до ТВБВ №10020/0487 філії Харківське обласне управління АТ Ощадбанк із заявою про виплату грошових коштів за його рахунком.

Листом від 28.04.2020 №118.487-50/154 АТ Державний ощадний банк України в особі філії Харківське обласне управління повідомило ОСОБА_1 , що на нарахування компенсації проводиться в установах Ощадного банку України з 01 травня 1997 року при явці власника цінних паперів особисто або за дорученням у відповідності з додатком до Положення Про порядок проведення компенсації грошових заощаджень громадян, поміщені у державні цінні папери: облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРС. Суми компенсації зараховуються на позабалансові спеціальні компенсаційні рахунки. Доход по цих рахунках не нараховується. Компенсаційний рахунок №9760/9155/2-333 було внесено до Центрального Реєстру Компенсаційних Рахунків. Згідно зі ст.6 Закону Компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться, починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства. Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України, визначається Кабінетом Міністрів України. На сьогодні, відповідних документів, які б забезпечували виплату компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень у поточному році не прийнято (а.с.7).

12.05.2020 року позивач звернувся до Кабінету Міністрів України із заявою, в якій просив розглянути питання щодо виплати йому грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга (а.с.7).

Листом від 12.06.2020 Міністерство Фінансів України повідомило позивача, що з огляду на те, що соціально-економічний розвиток України відбуватиметься в умовах збереження певних викликів та ризиків, Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік видатків на заходи щодо поступової компенсації громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, не передбачено (а.с.8).

09.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до Кабінету Міністрів України із заявою щодо можливості та вжиття відповідних заходів про виділення (визначення механізму) виплати грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга.

Листом від 15.07.2020 №41-З-012741/20 Кабінет Міністрів України повідомило позивача, що звернення надіслано Міністерству фінансів України 15.07.2020 за №41-З-012741/20 для розгляду і наданні відповіді.

29.07.2020 року Міністерство фінансів України направило на адресу позивача лист, в якому розглянуло звернення, яке надійшло від Секретаріату Кабінету Міністрів України листом від 15.07.2020 №41-З-012741/20 і повідомило, що відповідь по суті порушеного питання надавалась позивачу листом Мінфіну від 12.06.2020 №14040-11/3-1456/1474 (а.с.11).

Вважаючи, що Кабінетом Міністрів України та Міністерством фінансів України допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невжитті заходів щодо виділення (визначення механізму) виплати позивачу грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що Кабінетом Міністрів України та Міністерством фінансів України всупереч положенням ст.ст. 73, 74, 77 КАС України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття заходів, вчинення відповідних дій щодо розроблення порядку проведення поступової компенсації громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, шляхом подання відповідного проекту до закону про Державний бюджет України на відповідний рік для розгляду у Верховній Раді України. В зв`язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, яка полягає у невжитті заходів щодо виділення (визначення механізму) виплати позивачу грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга та зобов`язання відповідачів вжити заходи щодо виділення (визначення механізму) виплати позивачу грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлено зобов`язання держави перед громадянами, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР. Компенсації підлягають також грошові заощадження громадян України, поміщені в установи Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху протягом 1992-1994 років і які знаходилися на рахунках зазначених установ не менше одного повного календарного року в період 1992-1995 років.

Дія цьогоЗаконупоширюється на іноземних громадян та осіб без громадянства, які станом на 2 січня 1992 року мали заощадження в установах Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України.

Положеннями статті 4 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визначено, що компенсація зазначених у частині першій статті 1 цьогоЗаконузаощадженьгромадян проводитьсявпорядку,встановленомустаттями6 і 7цьогоЗакону, та гарантується державою в сумі, яка на 1 жовтня 1996 року становить 131,96 млрд. гривень.

Відповідно до статті 6 цього Закону, компенсація громадянам України втрат від знецінення грошових заощаджень проводиться починаючи з 1997 року в грошовій формі за рахунок коштів Державного бюджету України та інших формах відповідно до законодавства.

Компенсація втрат від знецінення грошових заощаджень, поміщених до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в таких установах, проводиться їх власникам у готівковій чи безготівковій формі через установи Ощадного банку України після внесення в інформаційно-аналітичну систему "Реєстр вкладників заощаджень громадян" відомостей про них, необхідних для ідентифікації вкладника під час відкриття рахунку. Обслуговування громадян, пов`язане із внесенням зазначених відомостей, здійснюється безоплатно.

Кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України може залучати для проведення компенсаційних виплат позабюджетні кошти, у тому числі кошти, залучені до Державного бюджету України через спеціальні податки, встановлені законами України, а також від здійснення операцій з державними цінними паперами.

Погашення відновлених заощаджень громадян, поміщених у цінні папери, здійснюється на загальних підставах відповідно до сум, визначених у Державному бюджеті України.

Згідно зі статтею 7 зазначеного Закону, заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Таким чином, передумовою для виплати знецінених заощаджень громадян є передбачення окремою статтею в Державному бюджеті України відповідних видатків. Порядок таких виплат громадянам України регулюється відповідними постановами Кабінету Міністрів України в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України на поточний рік. Уряд України може залучати для здійснення компенсаційних виплат також позабюджетні кошти, у тому числі кошти, залучені до Державного бюджету України через спеціальні податки, встановлені законами України, а також від здійснення операцій з державними цінними паперами.

Згідно зі статтею 95 Конституції України, бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами (частина перша). Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (частина друга). Держава прагне до збалансованості бюджету України (частина третя).

У справі за конституційним поданням Кабінету Міністрів України про офіційне тлумачення положення частини другоїстатті 95 Конституції Українита словосполучення "збалансованість бюджету", використаного в частині третій цієї статті (справа про збалансованість бюджету) Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті конституційного подання, положення частини третьоїстатті 95 Конституції Українистосовно прагнення держави до збалансованості бюджету України у системному зв`язку з положеннями частини другої цієї статті,статті 46 Конституції Українитреба розуміти як намагання держави при визначенні законом про Державний бюджет України доходів і видатків та прийнятті законів, інших нормативно-правових актів, які можуть вплинути на доходну і видаткову частини бюджету, дотримуватися рівномірного співвідношення між ними та її обов`язок на засадах справедливого, неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами враховувати загальносуспільні потреби, необхідність забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя (рішення від 27 листопада 2008 року № 26-рп/2008).

Державний бюджет України затверджується щорічно Верховною Радою України на період з 1 січня по 31 грудня, а за особливих обставин - на інший період. Кабінет Міністрів України не пізніше 15 вересня кожного року подає до Верховної Ради України проект закону про Державний бюджет України на наступний рік. Разом ізпроектом законуподається доповідь про хід виконання Державного бюджету України поточного року (стаття 96 Конституції України).

Отже, компенсація громадянам втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, може бути здійснена лише за умови, якщо такі видатки передбачені (визначені) Законами України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до статті 113 Конституції Українита частини першоїстатті 1 Закону України від 27 лютого 2014 року № 794-VII«Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України як орган державної влади відповідно до статті 19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 Конституції України, статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України`Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Чинним законодавством України на Уряд України не покладено обов`язок визначати обсяг коштів в межах Державного бюджету на видатки, пов`язані із компенсацією втрат від знеціненнягрошовихзаощаджень громадян відповідно доЗакону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Колегія суддів вказує, що у відповідних законах про державний бюджет на 2013-2021 роки у розділі Розподіл видатків Державного бюджету України витрат на заходи щодо поступової компенсації громадянам витрат від знецінення грошових заощаджень не передбачено.

З огляду на викладене, відсутність у Законах України «Про Державний бюджет України», починаючи з 2013 року відповідних видатків (коштів) для компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень унеможливлює підготовку Кабінетом Міністрів України порядку здійснення такої компенсації, відповідно до приписів частини четвертої статті 6 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», та виплати її позивачу.

При цьому, у період з 2000 року по 2013 рік здійснювалося регулювання порядку та граничних сум коштів, які виділялися з Державного бюджету України, що не може свідчити про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.

Колегія суддів звертає увагу, що можливість прямого повернення державного боргу, визначена Законом України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", залежить від стану розвитку економіки України, обсягу внутрішнього валового продукту, спроможності державного бюджету України, інших фінансових та економічних показників.

Водночас, Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» не обмежено у часі та не визначено етапів повернення знецінених заощаджень громадян.

При цьому, у пункті рішенні від 10 жовтня 2001 року № 13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 7, 8 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України", за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статей 22, 41, 64 Конституції України (справа про заощадження громадян) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до Конституції України власники, здійснюючи право власності, повинні додержуватися конституційних положень про те, що "власність зобов`язує", і вона "не повинна використовуватись на шкоду людині і суспільству" (частинатретя статті 13), а також, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (частина сьома статті 41). Отже, із системного аналізу положень Конституції України випливає, що право власності може бути обмежено.

Право держави обмежити володіння, користування та розпорядження майном визначено і Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Кожна фізична або юридична особа, зазначається в цьому документі, має право мирно володіти своїм майном. Проте держава має право "вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів..." (стаття 1). З огляду на це Конституційний Суд України вважає, що положення статті 7 Закону, відповідно до яких заощадження повертаються "поетапно", "залежно від суми вкладу", "у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік", хоча і обмежують конституційне право власності громадян, але не суперечать статтям 13, 41, 64 та іншим статтям Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 826/12503/16 та від 14 травня 2020 року у справі № 814/1690/17.

На підставі вищевикладеного, висновки суду першої інстанції щодо наявності протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України, яка полягає у невжитті заходів щодо виділення (визначення механізму) виплати ОСОБА_1 грошових коштів за облігацією Державної цільової безвідсоткової позики, на придбання автомобілю ГАЗ-2410 Волга є помилковими.

В зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів України, Міністерства фінансів України задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2021 року по справі №520/12372/2020 скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров

Повний текст постанови складено 23.09.2021 року