Справа № 640/20539/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кузьмишиної О.М.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року (розглянута в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» про застосування заходів реагування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року, Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» (далі - відповідач), в якому просить суд:

- застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 10-го, 11-го, цокольних та технічних поверхів Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» (), який здійснює господарську діяльність: вул. Солом`янська, 5, у Солом`янському районі м. Києва, до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки, шляхом знеструмлення електроживлення та накладення печаток на розподільчі електрощити та на вихідні двері технічного поверху;

- контроль за виконанням судового рішення щодо усунення Товариством з додатковою відповідальністю «Укренергопром» порушень вимог пожежної та технічної безпеки та погодження термінів усунення порушень за письмовими зверненням суб`єкта господарювання, в тому числі право відтермінування зупинення експлуатації приміщень, покласти на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення перевірки Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» встановлено порушення правил та норм пожежної і техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Застосовано заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації 1-го, 2-го, 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 10-го, 11-го, цокольних та технічних поверхів Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» (), який здійснює господарську діяльність: вул. Солом`янська, 5, у Солом`янському районі м. Києва, до повного усунення порушень, зазначених в акті перевірки.

Контроль за виконанням судового рішення щодо усунення Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» порушень вимог пожежної та техногенної безпеки та погодження термінів усунення порушень за письмовим зверненням суб`єкта господарювання, в тому числі право відтермінування зупинення експлуатації приміщень, покласти на Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції справа була розглянута в порядку письмового провадження, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, починаючи з 02.07.2020 року.

16 липня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду представником Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровським Богданом Володимировичем подано клопотання про призначення судової пожежно - технічної експертизи та про розгляд клопотання про призначення експертизи у судовому засіданні за участю сторін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.07.2020 року клопотання представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича про розгляд клопотання про призначення експертизи у судовому засіданні за участю сторін - задоволено: здійснено перехід із письмового провадження у відкрите судове засідання та призначено розгляд клопотання представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича про призначення судової пожежно - технічно експертизи у справі за розглядом апеляційної скарги представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» про застосування заходів реагування у відкритому судовому засіданні 20 серпня 2020 року об 09 год. 30 хв., продовживши строк розгляду у даній справі на п`ятнадцять днів, повідомлено про дату, час та місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Тому дослідивши матеріали справи та клопотання представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича про призначення судової пожежно - технічної експертизи, колегія суддів дійшла до наступного.

Так, представник відповідача просив призначити судову пожежно - технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання:

1. Чи підтверджується наявність у будівлі за адресою вул. смоленська, 5 у м. Києві зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року №24 порушень, а саме:

- порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - з коридорів без природного освітлення не передбачено видалення диму;

- порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - на всіх поверхах, довжина яких перевищеє 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів);

- порушення абз. 2 п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - ліфтові холи не відокремлені протипожежними перегородками 1 - го типу.

2. Якщо наявність зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року № 24 порушень експертиз Міністерства юстиції України (03057, м.Київ, вул. Смоленська,6 ).

В обґрунтування необхідності призначення даної експертизи представник ТОВ «Укренергопром» - Шабаровський Б.В. зазначає, що для з`ясування обставин, що мають значення у даній справі, потрібні спеціальні знання у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Так, позов у даній справі пред`явлено на підставі ч. 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, де йдеться про право посадових осіб ДСНС звернутися із позовом про застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств чи експлуатації будівель у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей.

Отже, для вирішення спору суду необхідно з`ясувати: 1) чи має місце порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки; 2) якщо так, то чи є це порушення таким, що створює загрозу життю та здоров`ю людей.

Єдиним документом, який підтверджує наявність порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, є Акт перевірки від 21 січня 2020 року Ст. 2, а. с. 8-17Ї, складений за результатами повторного контрольного заходу.

Натомість, у справі є Висновок № 20/01/20/1 від 21 січня 2020 року ТОВ «Вікінг Строй», якому Державна служба України з надзвичайних ситуацій видала ліцензію на оцінку (експертизу) протипожежного стану новоутворених підприємств та об`єктів нерухомості (будівель, споруд, приміщень або їх частин) (т. 2, а. с. 3-7, а. с. 21-25), та Висновок щодо забезпечення безпечної евакуації людей з приміщення (т. 2, а. с. 27-90), надані відповідачем, якими спростовується наявність порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки та наявність будь-якої загрози життю та здоров`ю людей.

Також, вказує, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 826/13895/16, суд оцінює як акт позивача, що складений за результатами контрольного заходу і в якому зафіксовано наявність або відсутність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, так й інші докази, надані відповідачем, які, в свою чергу, підтверджують відсутність або усунення виявлених порушень. Акт перевірки органу державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, що складений за результатами контрольного заходу, в тому числі повторного, є лише одним із доказів, оцінку якому дає виключно суд поряд із іншими доказами.

Таким чином, суд повинен врахувати та дати оцінку не лише акту перевірки, а й іншим доказам, що підтверджують або спростовують наявність порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Разом з тим, висновки посадови осіб ДСНС, та висновки фахівців (експертів) ТОВ «Вікінг Строй», які володіють спеціальними знаннями у сфері техногенної та пожежної безпеки, щодо наявності (відсутності) порушень на об`єкті є протилежними (суперечливими).

Більше того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що наведені в Акті перевірки порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей, тоді як ця обставина підлягає доказуванню, може бути з`ясована і встановлена судом, виключно на підставі призначення судової експертизи, чого не було зроблено судом першої інстанції.

З огляду на це, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, є необхідність у спеціальних знаннях (призначенні пожежно-технічної експертизи).

Представник відповідача, звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 420/5156/18 зазначено, що під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини та підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення ... за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується лише до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей.

Тобто, для правильного вирішення спору суду слід з`ясувати обставини, які існують на час прийняття рішення, зокрема, й в суді апеляційної інстанції, а не на час подання позову. А, отже, є необхідність у призначенні експертизи саме на час розгляду справи апеляційним судом.

Проведення експертизи представник ТОВ «Укренергопром» - Шабаровський Б.В. просить доручити експертам Київському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

У зв`язку із зазначеним вище, колегія суддів керуючись ст.ст. 101, 102, 103 КАС України, ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5 дійшла до висновку про задоволення клопотання щодо призначення експертизи та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року клопотання представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича про призначення експертизи - задоволено. Ппризначено у справі №640/20539/19 судову пожежно - технічну експертизу, проведення судової пожежно - технічної експертизи доручити Київському науково - дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України ( 03057, м. Київ, вул. Смоленська,6). Поставлено на розгляд судової пожежно - технічної експертизи наступні питання: 1. Чи підтверджується наявність у будівлі за адресою вул. смоленська, 5 у м. Києві зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року №24 порушень, а саме: - порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - з коридорів без природного освітлення не передбачено видалення диму; - порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - на всіх поверхах, довжина яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень ( карманів ); - порушення абз. 2 п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - ліфтові холи не відокремлені протипожежними перегородками 1 - го типу. 2. Якщо наявність зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року № 24 порушень підтверджується, то чи створюють вони загрозу життю та здоров`ю людей? Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Направлено матеріали справи №640/20539/19 до Київського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська,6). Оплату за проведення судової пожежно - технічної експертизи покласти на Товариство з додатковою відповідальністю «Укренергопром» (03110, м. Київ, вул. Соломянська, 5, ). Зупинено провадження у справі №640/20539/19 до одержання результатів судової пожежно - технічної експертизи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року заяву представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича про виправлення описок в ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року - задоволено.

В ухвалі Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року виправлено описки, а саме:

1. зазначити вірно в абзаці 5 резолютивної частини (повного та короткого тексту) рішення, замість - « 1. Чи підтверджується наявність у будівлі за адресою вул. смоленська, 5 у м. Києві зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року №24 порушень, а саме:», вказати - « 1. Чи підтверджується наявність у будівлі за адресою вул. Солом`янська, 5 у м. Києві зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року №24 порушень, а саме:»;

2. зазначити вірно в абзаці 7 резолютивної частини (повного та короткого тексту) рішення, замість - «порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - на всіх поверхах, довжина яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів)», вказати - «порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - на всіх поверхах, довжина коридорів яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів)»;

3. зазначити вірно в абзаці 8 резолютивної частини (повного та короткого тексту) рішення, замість - «порушення абз. 2 п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - ліфтові холи не відокремлені протипожежними перегородками 1 - го типу.», вказати - «порушення абз. 2 п.2.3 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - ліфтові холи не відокремлені протипожежними перегородками 1 - го типу.»;

4. зазначити вірно в описовій та мотивувальній частині (повного тексту) рішення в абзаці 10 аркуш рішення 2 та абзаці 5 аркуш рішення 5, замість - « 1. Чи підтверджується наявність у будівлі за адресою вул. смоленська, 5 у м. Києві зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року №24 порушень, а саме:», вказати - « 1. Чи підтверджується наявність у будівлі за адресою вул. Солом`янська, 5 у м. Києві зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року №24 порушень, а саме:»;

5. зазначити вірно в описовій та мотивувальній частині (повного тексту) рішення в абзаці 12 аркуш рішення 2 та абзаці 7 аркуш рішення 5, замість - «порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - на всіх поверхах, довжина яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів)», вказати - «порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - на всіх поверхах, довжина коридорів яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів)»;

6. зазначити вірно в описовій та мотивувальній частині (повного тексту) рішення в абзаці 13 аркуш рішення 2 та абзаці 8 аркуш рішення 5, замість - «порушення абз. 2 п. 2.23 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - ліфтові холи не відокремлені протипожежними перегородками 1 - го типу.», вказати - «порушення абз. 2 п.2.3 Глави 2 Розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні - ліфтові холи не відокремлені протипожежними перегородками 1 - го типу.».

Дане рішення є невід`ємною частиною ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року.

На виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року КНДІСЕ 27 травня 2021 року направлено висовок за результатами проведення судової пожедно - технічної експертизи.

Перевіривши матеріали справи, керуючись ст.237 КАС України, колегія суддів протокольною ухвалою постановила, провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» про застосування заходів реагування, поновити та призначити до розгляду у судовому засіданні на 16 вересня 2021 року на 09 год. 50 год.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що позивачем видано 09 липня 2019 року наказ № 536 «Про проведення планових перевірок», відповідно до якого у період з 27 серпня 2019 року по 02 вересня 2019 року державним інспекторам доручено провести планову перевірку Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром», яке розташоване за адресою: вул. Солом`янська, 5, у Солом`янському районі м. Києва щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.

На підставі вказаного наказу № 536 видано посвідчення від 31 липня 2019 року № 5020 на проведення перевірки Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром».

Під час здійснення перевірки встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю «Укренергопром» експлуатується з порушенням правил та норм пожежної і техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а саме:

- пункту 1.8 глави 1 розділу IV Правил пожежної безпеки України - допускається експлуатація та влаштування тимчасових ділянок електромереж;

- пункту 1.6 глави 1 розділу IV Правил пожежної безпеки України - з`єднання, відгалуження та окінцювання жил проводів і кабелів здійснено не за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів;

- пункту 1.4 глави 1 розділу V Правил пожежної безпеки України - підтримання експлуатаційної придатності СПЗ не проводитися відповідно до вимог ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту» (Не надано договір на технічне обслуговування системи оповіщання людей про пожежу та управління евакуювання);

- пункту 2.4. глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - не виконано роботи по зашпаруванню місць проходження місць проходження інженерних мереж, електричних кабелів, проводів через протипожежні перешкоди - стіни, перегородки в приміщеннях та коридорах вогнезахисним складом;

- пункту 2.28 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - надати підтверджуючі матеріали щодо токсичності продуктів горіння помірної димоутворювальної здатності та відповідності групам поширення полум`я килимів, килимових доріжок та іншого покриття підлоги;

- пункту 2.23 лави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - з приміщень 3-го поверху відсутній 2-й евакуаційний вихід;

- пункту 2.23 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - з коридорів без природного освітлення не передбачено видалення диму;

- пункту 2.23 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - не виконано відокремлення приміщень для зберігання автомобілів від технічних приміщень на всіх поверхах, довжина яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів);

- пункту 2.37 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - у дверях сходових кліток встановлено скло, що дає скалки при руйнуванні;

- пункту 2.37 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - не всі двері сходових клітин забезпечені пристроями для самозачинення;

- підпункту 6 пункту 2.2 глави 2 розділу V Правил пожежної безпеки України - не всі пожежні кран-комплекти розміщуються у вбудованих або навісних шафках, які мають отвори для провітрювання, і пристосовані для опломбування та візуального огляду їх без розкривання;

- пункту 1.4. глави 1 розділу V Правил пожежної безпеки України - не наданий акт перевірки відповідності змонтованих систем протипожежного захисту вимогам проектної документації та її працездатності в порушення пункту 7.3. та додатку И ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту»;

- пункту 2.30 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - на сходових клітках допускається встановлення приладів опалення на висоті менше ніж 2,2 м.;

- абзац 2 пункту 2.3 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - ліфтові холи не відокремленні протипожежними перегородками 1-го типу відповідно до ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»;

- пункту 2.37 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - допускається розміщення в ліфтових холах матеріальних цінностей;

- пункту 2.23 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - ширина проходів на шляхах евакуації не відповідає вимогам будівельних норм;

- пункту 2.32 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - не всі евакуаційні виходи позначені світловими покажчиками «ВИХІД» білого кольору на зеленому фоні, підключеними до джерела живлення аварійного освітлення;

- абзац 1 частини другої статті 57 Кодексу цивільного захисту України - не надано декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам пожежної безпеки.

За результатами перевірки державним інспектором складено акт щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної і пожежної безпеки від 02 вересня 2019 року № 820.

З матеріалів справи вбачається, що посадова особа відповідача відмовилась від підписання вказаного акту.

04 вересня 2019 року державним інспектором складено протокол КИ № 097903/500 про адміністративне правопорушення відповідно до статті 175 КУпАП на ОСОБА_1 (інженера ТДВ «Укренергопром»).

Також, 04 вересня 2019 року державним інспектором винесено постанову КИ № 092903 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 (інженера ТДВ «Укренергопром»).

З 20 січня 2020 року по 21 січня 2020 року позивачем проведено позапланову перевірку щодо дотримання відповідачем вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Під час здійснення позапланової перевірки встановлено, що Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» експлуатується з порушенням правил та норм пожежної і техногенної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а саме:

- пункту 2.23 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - з коридорів без природного освітлення не передбачено видалення диму;

- пункту 2.23 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - на всіх поверхах, довжина яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів);

- абзац 2 пункту 2.3 глави 2 розділу ІІІ Правил пожежної безпеки України - ліфтові холи не відокремленні протипожежними перегородками 1-го типу;

- абзац 1 частини другої статті 57 Кодексу цивільного захисту України - не надано декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам пожежної безпеки.

За результатами позапланової перевірки державним інспектором складено акт щодо додержання (виконання) вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної і пожежної безпеки від 21 січня 2020 року № 24.

З матеріалів справи вбачається, що примірник вказаного акту 21 січня 2020 року отримав директор ТДВ «Укренергопром», також вказаний акт підписаний із зауваженням директором ТДВ «Укренергопром»

Наведені порушення, на думку позивача, не є формальними, а стосуються виключно відсутності у відповідача необхідної системи заходів для уникнення виникнення пожежі, її гасіння та швидкого реагування у разі її виникнення.

Надаючи правову цінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо порушення відповідача, які стосуються ліфтових холів, а саме останні не відокремлені протипожежними перегородками 1-го типу, що на думку позивача є порушеннями абзацу 2 пункту 2.3 та пункту 2.23 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, колегія суддів зазначає наступне.

Так, із обох актів перевірки вбачається, що, на думку позивача, відповідач допустив порушення абзацу 2 пункту 2.3 та пункту 2.23 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30 грудня 2014 року, а також абзацу 1 частини 2 статті 57 Кодексу цивільного захисту України. Слід окремо розглянути кожне із цих «порушень» та норми законодавства, які Позивач та суд першої інстанції вважають порушеними.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в акті перевірки від 21 січня 2020 року позивач вказав, що ліфтові холи у приміщенні відповідача не відокремлені протипожежними перегородками 1-го типу, що є порушенням абзацу 2 пункту 2.3 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні.

Відповідачем зазначено, що ліфтові холи у належній відповідачу будівлі не відокремлені протипожежними перегородками 1-го типу відповідно до ДБН В. 1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», що нібито є порушенням абзацу 2 пункту 2.3. глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, пункт 2.3 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні в редакції, чинній на час проведення перевірки (і на цей час), сформульований таким чином:

«Під час експлуатації об`єкта не допускається знижувати клас вогнестійкості елементів заповнення прорізів у протипожежних перешкодах.

Протипожежні двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани) у протипожежних перешкодах повинні утримуватися у справному стані. Не допускається встановлювати будь-які пристрої, предмети тощо, що перешкоджають їх зачиненнюі».

Виходячи із буквального тлумачення абзацу 2 пункту 2.3., порушенням Правил пожежної безпеки в Україні, передбачених абзацом 2 цього пункту, є одне із двох діянь: неутримання у справному стані протипожежних дверей, воріт, вікон, люків, клапанів, завіс (екранів) у протипожежних перешкодах; встановлення будь-яких пристроїв, предметів тощо, що перешкоджають зачиненню протипожежних дверей, воріт, вікон, люків, клапанів, завіс (екранів) у протипожежних перешкодах.

На підстав вище зазначеного, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що має місце порушення абзацу 2 пункту 2.3 глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні (що відсутність протипожежних перегородок є порушенням абзацу 2 пункту 2.3 глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні).

Щодо посилання позивача на порушення абзацу 2 пункту 2.3 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні як не відокремлення ліфтових холів протипожежними перегородками 1-го типу відповідно до ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», а не про порушення правил утримання протипожежних дверей, воріт, вікон, люків, клапанів, завіс (екранів), колегія суддів зазначає наступне.

Так, чинні державні будівельні норми розмежовують поняття «протипожежні перегородки» та «протипожежні двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани) у протипожежних перешкодах».

Так, відповідно до п. 6.2. ДБН В. 1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», існує три види протипожежних перешкод: протипожежні стіни, протипожежні перегородки та протипожежні перекриття. Для заповнення прорізів у протипожежних перешкодах застосовують протипожежні: двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани).

Тобто, в ДБН В. 1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» розмежовано протипожежні перешкоди, одним із видів яких є протипожежні перегородки, та конструкції, які використовують для заповнення прорізів у протипожежних перешкодах - протипожежні: двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани).

Водночас, абзац 2 пункту 2.3 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні встановлює обов`язок 1) утримувати в справному стані конструкції, які використовують для заповнення прорізів у протипожежних перешкодах - протипожежні: двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани), та 2) не встановлювати будь-які пристрої, предмети тощо, які б перешкоджали їх зачиненню.

В абзаці 2 пункту 2.3 глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні взагалі не йдеться про протипожежні перешкоди, зокрема - протипожежні перегородки.

Абзац 2 пункту 2.3 глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні не передбачає обов`язку встановлювати протипожежні перешкоди, зокрема, протипожежні перегородки. Абзац 2 пункту 2.3 передбачає обов`язок утримувати в справному стані уже існуючі елементи протипожежних перешкод (протипожежні двері, вікна та інше).

Таким чином, не встановлення протипожежних перегородок (не відокремлення ліфтових холів протипожежними перегородками) не може свідчити про порушення абзацу 2 пункту 2.3 глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні.

Більше того, ДБН В. 1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» допускають можливість не встановлення протипожежних перегородок у разі встановлення протипожежних дверей в огороджувальних конструкціях ліфтових шахт або протипожежних екранів (завісів) 2-го типу (пункти 6.31 та 6.32).

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що перегородки ліфтових шахт у спірному приміщенні є неспалимими з межею вогнестійкості не менше 1 години (п. 2.9 СНиП ІІ-А.5-70), що нівелює будь-які можливі негативні наслідки відсутності у ліфтових холах протипожежних перегородок 1-го типу.

З огляду на це, зазначення позивачем в актах, що відповідач не відокремив ліфтові холи протипожежними перегородками 1-го типу, що нібито є порушенням абзацу 2 пункту 2.3 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, свідчить або про некомпетентність осіб, які проводили перевірку та складали акти, або про використання ними повноважень не з тією метою, з якою вони їм надані, або про свідоме перевищення ними наданих законом повноважень та складання завідомо неправдивих актів.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ДБН В1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» не підлягає до застосуванню у даних спірних правовідносинах та вказує наступне.

Так, у п. 1.2 ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» зазначено, що «Ці норми застосовують під час проектування і будівництва будинків, також їх реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації'.

Таким чином, п. 1.1. ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», вказує лише на вид будівель, на які поширюється дія цих правил - на будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, а на деякі з них - в певній частині (абзац другий), тоді як п. 1.2. ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» чітко вказує на те, коли (в яких випадках) застосовуються вказані державні будівельні норми, а саме, що вони (ці норми) застосовуються лише під час проектування і будівництва цих будинків, також їх реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації.

Тобто, ці пункти є взаємодоповнюваними - вони визначають вид будівель (п. 1.1), під час проектування, будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення яких (п. 1.2) підлягають застосуванню ДБН В.1.1.7-2016.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що будівля за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 5 не є новою, експлуатується із 1972 року та не знаходиться у стані будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації.

У нормативному акті, СНиП ІІ-А.5-70 «Пртивопожарные нормы проектирования зданий и сооружений», з урахуванням якого відбувалося проектування будівлі по вул. Солом`янській, 5, у п. 2.9, не зазначається про ліфтові холи з перегородками 1 типу.

У п. 2.9 СНиП ІІ-А.5-70 передбачалися неспалимі перегородки з межею вогнестійкості не менше 1 години: «Стені, перегородки и перекрытия шахт и помещений машинны отделений подьемников, размещенных в зданиях, должны быть несгораемыми с пределом огнестойкости не менее 1 ч, а подьемников, размещаемых вне зданий - 0,24 ч. Шахты пассажирских подьемников, размещаемых в лестничньїх клетках, допускается ограждать металлическими сетками».

В існуючий будівлі за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 5 перегородки ліфтових шахт є неспалимими з межею вогнестійкості не менше 1 години.

Більше того, в чинній редакції пункту 2.3 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні відсутня пряма відсилка до ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва».

Така відсилка містилася в редакції, чинній до 03 жовтня 2017 року, де абзац перший п. 2.3 глави 2 розділу III був сформульований таким чином: «Тип заповнення прорізів у протипожежних перешкодах повинен відповідати вимогам ДБН В. 1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва».

Разом з цим, у чинній редакції Правил пожежної безпеки в Україні наявні пункти, в яких прямо передбачено необхідність дотримання окремих державних будівельних норм (а саме, п. 2.25 розділу III, де йдеться про розміщення крісел в актових та конференц-залах, пункти 1.2 та 1.4 розділу V, п. 6 розділу VI).

Натомість, прямої відсилки до ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» пункт 2.3 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні не містить.

Отже, відсутність протипожежних перегородок 1-го типу не є порушенням абзацу 2 пункту 2.3 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, тоді як ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» допускають можливість не встановлення в ліфтових холах протипожежних перегородок 1-го типу і взагалі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що абз. 2 п. 2.3. розділу III ППБ (у редакції, чинній після 03.10.2017 і на цей час) зазначено таке: «Протипожежні двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани) у протипожежних перешкодах повинні утримуватися у справному стані. Не допускається встановлювати будь-які пристрої, предмети тощо, що перешкоджають їх зачиненню».

Протипожежні перегородки є одними із видів протипожежних перешкод (п. 6.2. ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»).

Для заповнення прорізів у протипожежних перешкодах застосовують протипожежні: двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани) (п. 6.2. ДБН В.1.1.7- 2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва»).

В абз. 2 п. 2.3. розділу III ППБ йдеться про обов`язок утримувати в справному стані протипожежні: двері, ворота, вікна, люки, клапани, завіси (екрани). Про протипожежні перешкоди (вт. ч., протипожежні перегородки), зокрема, про обов`язок встановлювати протипожежні перегородки в ліфтових холах, в абз. 2 п. 2.3. розділу III ППБ (як і в інших нормах ППБ) не йдеться.

Відповідач вважає, що такий обов`язок визначений в ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», однак суд апеляційної інстанції вказує, що у п. 2.3. глави 2 розділу III ППБ із жовтня 2017-го року немає відсилки до цих ДБН.

Також зазначає, що дані ДБН застосовуються лише під час проектування, будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, що підтверджується і судовою практикою. Будівля ж, в якій проводилася перевірка, експлуатується з 1972 року.

Щодо не передбачення видалення диму з коридорів без природного освітлення, відсутності світлових розширень в коридорах довших за 48 метрів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, позивач в актах перевірки, зазначено про порушення пункту 2.23 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, а саме:

- з коридорів будівлі відповідача без природного освітлення не передбачено видалення диму;

- на всіх поверхах у будівлі відповідача, довжина яких перевищує 48 метрів, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів).

Колегія суддів звертає увагу на положення пункту 2.23 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні (у редакції, чинній на час проведення перевірки і на даний час) сформульований таким чином: «Забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою».

Отже, виходячи із буквального тлумачення змісту цієї норми, порушенням пункту 2.23 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні є одне із таких діянь:

зменшення кількості та розмірів евакуаційних виходів з будівель і приміщень;

зменшення класів вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій;

застосування будівельних матеріалів з вищими показниками пожежної небезпеки;

зміна інженерних та планувальних рішень й умов освітлення згідно з нормованою вимогою.

Тобто, порушення виникає у разі зменшення або зміни певних показників, а також застосування будівельних матеріалів із невідповідними показниками.

У спірних правовідносинах зменшення кількості та розмірів евакуаційних виходів, зменшення класів вогнестійкості конструкцій, зміни інженерних та планувальних рішень й умов освітлення за час експлуатації будівлі не було.

Тобто, у цьому пункті ППБ (як і в інших пунктах ППБ) не йдеться про обов`язок забезпечити видалення диму з коридорів без природного освітлення. Натомість редакція п. 2.23 глави 2 розділу III станом до 03.10.2017 була сформульована таким чином: «Кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, їхні конструктивні й планувальні рішення, умови освітленості, забезпечення незадимленості, протяжність шляхів евакуації, їх облицювання (оздоблення) повинні відповідати вимогам ЛБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», ЛБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди». ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», СНиП2.09.02-85* «Производственньїе здания», ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», ДБН В.2.2-28:2010 «Будинки адміністративного та побутового призначення», інших будівельних норм за видами будинків та споруд».

Позивач вважає, що такий обов`язок встановлений в ДБН В.2.2.-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення». Але в п. 2.23 глави 2 розділу III ППБ не йдеться по необхідність дотримання цих ДБН (йшлося в редакції до 2017-го року).

Більше того, в цих ДБН (п. 10.1.4.) зазначено, що невидалення диму тільки тоді є порушенням, якщо ці коридори призначені для евакуації 50 і більше осіб. Позивач цієї обставини не доводив, а апелянт подав докази на спростування.

Крім цього, ці ДБН поширюються тільки на проектування нових та реконструкцію існуючих будівель (п. 1.1).

Будівля за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 5 була прийнята в установленому законодавством порядку в експлуатацію після завершення будівництва у 1972 році, що підтверджується листом КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 10 грудня 2019 року № 062/14-16691 (И-2019), який наявний в матеріалах справи.

Щодо порушення на які посилається позивач, а саме на те, що на поверхах, довжина яких перевищує 48 метрів, немає світлових розширень (карманів), що, на думку ДСНС, є порушенням п. 2.23 глави 2 розділу III ППБ, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в п. 2.23 глави 2 розділу III ППБ (у редакції, чинній після 03.10.2017 і на цей час) зазначено таке:

«Забороняється зменшувати кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, класи вогнестійкості несучих та огороджувальних конструкцій, застосовувати будівельні матеріали з вищими показниками пожежної небезпеки, змінювати інженерні та планувальні рішення й умови освітлення згідно з нормованою вимогою».

Тобто, у цьому пункті ППБ (як і в інших пунктах ППБ) не йдеться про обов`язок встановити світлові розширення (кармани) в коридорах, довших за 48 метрів. Натомість редакція п. 2.23 глави 2 розділу III станом до 03.10.2017 була сформульована таким чином: «Кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, їхні конструктивні й планувальні рішення, умови освітленості, забезпечення незадимленості, протяжність шляхів евакуації, їх облицювання (оздоблення) повинні відповідати вимогам ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди». ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», СНиП2.09.02-85* «Производственнь/е здания», ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», ДБН В.2.2-28:2010 «Будинки адміністративного та побутового призначення», інших будівельних норм за видами будинків та споруд».

Позивач вважає, що такий обов`язок встановлений в ДБН В.2.2.-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення». Але в п. 2.23 глави 2 розділу III ППБ не йдеться по необхідність дотримання цих ДБН (йшлося в редакції до 2017-го року.

Більше того, обов`язок встановити світлові розширення (кармани) міститься в розділі ДБН, який називається «Санітарно-гігієнічні та екологічні вимоги» (п. 9.4.5), що не має нічого спільного із пожежною безпекою.

Крім цього, ці ДБН поширюються тільки на проектування нових та реконструкцію існуючих будівель (п. 1.1).

Щодо посилання відповідача на застосування судом правил пожедної безпеки в Україні в редакції, яка була чинною до 03.10.2017 року та застосування ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди», які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів зазначає наступне.

Так, чинні Правила пожежної безпеки в Україні, зокрема пункт 2.23. глави 2 розділу III. не містять жодних вимог щодо необхідності передбачення видалення диму з коридорів без природного освітлення, встановлення світлових розширень (карманів) у коридорах довжиною більше 48 метрів, тоді як саме про такі порушення цих пунктів зазначає Позивач в актах перевірки та суд в Оскаржуваному рішенні (див. пункти 15-17).

Пункт 2.23. глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні не містить відсилок на жодні ДБН-и, зокрема, на ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення».

На підстав вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що позивачем застосовано редакцію Правил пожежної безпеки в Україні, яка була чинною до 03 жовтня 2017 року. де в пункті 2.23. глави 2 розділу III було зазначено таке:

«Кількість та розміри евакуаційних виходів з будівель і приміщень, їхні конструктивні й планувальні рішення, умови освітленості, забезпечення не задимленості, протяжність шляхів евакуації, їх облицювання (оздоблення) повинні відповідати вимогам ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», ДБН В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та споруди», ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», СНиП 2.09.02- 85* «Производственньїе здания», ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», ДБН В.2.2-28:2010 «Будинки адміністративного та побутового призначення», інших будівельних норм за видами будинків та споруд..

Положення про те, що, якщо довжина коридору більша 48 метрів, то слід передбачати світлові розширення (кармани), передбачене у п. 9.4.5 ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення»

Втім, таке положення міститься в Розділі 9 ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення», який називається «Санітарно-гігієнічні та екологічні вимоги». На відміну від ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва», який в цілому присвячений пожежній безпеці, у ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» норми, які стосуються пожежної безпеки, містяться лише в Розділі 10, який називається «Пожежна безпека».

З огляду на це, недотримання вимоги п. 9.4.5 ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» (у разі наявності такого факту) в принципі не може розглядатися як недотримання вимог пожежної безпеки, а є недотриманням санітарно-екологічних та гігієнічних вимог, яке не може розцінюватися судом як підстава застосування до суб`єкта господарювання заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту.

Своєю чергою, пункт 10.1.4 ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» містить таке положення:

«У коридорах громадських будинків без природного освітлення або коридорах, недостатньо забезпечених природним освітленням відповідно до п. 9.4.5 цих Норм, що призначені для евакуації50 і більше осіб, слід передбачати систему димовидалення.

Отже, порушення цієї норми настає при сукупності таких обставин:

у громадських будинках є коридори без природного освітлення або недостатньо забезпечені природним освітленням;

ці коридори призначені для евакуації 50 і більше осіб; у цих коридорах не передбачено системи димовидалення.

З огляду на це, для констатації порушення п. 10.1.4 ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» недостатньо зафіксувати відсутність систем димовидалення з коридорів без природного освітлення. Позивач повинен встановити й довести, що ці коридори призначені для евакуації 50 і більше осіб.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи таких доказів не містять.

Разом з цим, як слідує з Розрахунку часу евакуації людей із приміщень будівлі відповідача, розробленого ТОВ «Вікінг Строй» (ліцензований суб`єкт господарювання у сфері пожежної безпеки) і наявного в матеріалах справи, усього по будівлі відповідача постійного персоналу офісів та відвідувачів кафе - 300 чоловік. З огляду на наявність 11 поверхів у будівлі, а також цокольного та підвального поверхів, сумнівним є припущення ДСНС про те, що хоча б один коридор без природного освітлення у будівлі призначений для евакуації 50 і більше людей.

З огляду на зазначене вище колегія суддів зазначає, що наявність порушення пункту 10.1.4 ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» є недоведеною.

Більше того, ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення», відповідно до п. 1.1., поширюються лише на проектування нових та реконструкцію існуючих будинків, споруд та комплексів громадського призначення.

Будівля за адресою: м. Київ, вул. Солом`янська, 5 не є новою, експлуатується із 1972 року та не знаходиться у стані реконструкції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в Актах перевірок, складених відповідно до форми, затвердженої Наказом МВС № 22 «Про затвердження уніфікованої форми акта, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, та інших форм розпорядчих документів» від 17 січня 2019 року, наведено перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких складено перелік питань щодо проведення заходу державного нагляду (контролю).

У цьому переліку немає ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» та ДБН В.1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва».

Таким чином, позивач під час проведення перевірок мав керуватися вимогами нормативно-правових актів, наведених у переліку в акті перевірки, складеного за належно затвердженою формою. У цьому переліку відсутні ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» та ДБН В. 1.1.7-2016 «Пожежна безпека об`єктів будівництва». З огляду на це, Позивач не може констатувати порушення законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки на підставі цих ДБН.

На підстав вище зазначеного, колегія суддів приходит до висновку, що відсутність світлових розширень (карманів) у коридорах, довших за 48 метрів, не є порушенням пункту 2.23 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні та в принципі не може розцінюватися як порушення законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки (за своєю суттю може розцінюватися як порушення санітарних норм), а ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» взагалі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин; відсутність системи димовидалення у коридорах без природного освітлення не є порушенням пункту 2.23 глави 2 розділу III Правил пожежної безпеки в Україні, при цьому порушення п. 10.1.4. ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» не доведено з огляду на невстановлення того, чи призначені саме ці коридори для евакуації не менше 50 людей, а ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будинки та споруди. Основні положення» взагалі не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо неподання декларації відповідності матеріально - технічної бази вимогам пожежної безпеки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в абз. 1 ч. 2 ст. 57 Кодексу цивільного захисту України зазначено таке: «Початок роботи новоутворених підприємств, початок використання суб`єктом господарювання об`єктів нерухомості (будівель, споруд, приміщень або їх частин) здійснюється суб`єктом господарювання на підставі поданої декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки (далі - декларація), а для суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику - також за наявності позитивного висновку за результатами оцінки (експертизи) протипожежного стану підприємства, об`єкта чи приміщення (далі - оцінка протипожежного стану)».

Отже, вимога абз 1 ч. 2 ст. 57 Кодексу цивільного захисту України про подання декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки поширюється лише на такі випадки:

початок роботи новоутворених підприємств;

початок використання суб`єктом господарювання об`єктів нерухомості.

Проте, колегія суддів звертає увагу на пояснення відповідача, а саме на те, що останній не може вважатися «новоутвореним підприємством», оскільки є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Укренергопром», здійснює свою діяльність із 1995 року. Приміщення за адресою м. Київ, вул. Солом`янська, 5 введено в експлуатацію в 1972 році, експлуатується відповідачем із 1995 року.

Таким чином, відповідач не зобов`язаний подавати декларацію відповідності матеріально - технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки.

Реєстрація декларації відповідності матеріально - технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки є суто формальною, не впливає на стан забезпечення пожежної безпеки, а лише свідчить про декларування конкретною особою відповідності своєї матеріально-технічної бази вимогам чинного законодавства з питань пожежної безпеки.

Отже, сам факт неподання декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки не впливає на стан забезпечення пожежної безпеки об`єкта.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 року у справі №826/19328/16.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді аналогічних спорів повинні встановлювати, чи створюють виявлені порушення загрозу життю та здоров`ю людей, а застосування судом обраного заходу державного реагування має ґрунтуватися на дотриманні всіх принципів адміністративного судочинства, зокрема, принципу співмірності обраного заходу реагування обсягу та ступеню тяжкості допущених порушень, а також дотриманні справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що має бути врахований принцип співмірності, а саме чи можливе застосування інших заходів реагування, окрім часткового обмеження використання приміщень відповідача, а якщо неможливе - то чому, у тому числі обґрунтування настання реальної загрози життю та здоров`ю людей від пожежі пов`язується з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі № 819/1850/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 820/4971/16, від 09 грудня 2019 року у справі № 160/1904/19, від 05 березня 2020 року у справі № 808/1883/16, від 21 жовтня 2019 року у справі № 810/4274/17, від 20 червня 2018 року у справі № 826/4267/16, від 19 вересня 2019 року у справі № 826/19328/16, від 17 жовтня 2019 року у справі № 826/7292/18, від 22 січня 2020 року у справі № 814/1272/18, від 23 січня 2020 року у справі № 814/1272/18.

Щод посилання позивача у двох із чотирьох спірних порушень, що вони можуть призвести до недотримання вимог щодо своєчасної евакуації, колегія суддів зазначає наступне .

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звертає увагу на те, що порушення можуть призвести до недотримання вимог щодо своєчасної евакуації, а не до займання та розповсюдження вогню та вказує на пояснення відповідача, а саме на розрахунок часу евакуації людей із приміщень будівлі, підготовлений ліцензованим суб`єктом господарювання у сфері пожежної безпеки (ліцензія видана ДСНС), з якого слідує, що нормативна вимога часу евакуації людей у спірному приміщенні дотримана.

Таким чином, відсутність системи димовидалення у коридорах без природного освітлення, відсутність світлових розширень (карманів) у коридорах довших за 48 метрів, неподання декларації відповідності матеріально-технічної бази - не можуть призвести до займання та/або розповсюдження вогню, що, відповідно до правових висновків Верховного Суду, свідчить про відсутність реальної загрози життю та здоров`ю людей.

Що стосується не відгородження ліфтових холів протипожежними перегородками 1-го типу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції не враховано наявність неспалимих перегородок в ліфтових шахтах з межею вогнестійкості не менше 1 години. Отже, можливий загрозливий вплив відсутності протипожежних перегородок 1-го типу в ліфтових холах нівелюється наявністю неспалимих перегородок в ліфтових шахтах з межею вогнестійкості не менше 1 години.

Крім цього, важливе значення має також і те, що позивачем у відношенні до відповідача було складено Припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки № 606 від 04.09.2019 року.

Кодекс цивільного захисту України та Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» розрізняють підстави для: (1) складення припису та (2) застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів.

Так, у ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» зазначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду Гконтролюї за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду контролю протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис. розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до ч. 2 ст. 68 Кодексу цивільного захисту України, заходи реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств чи експлуатації будівель застосовуються у разі встановлення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 Кодексу цивільного захисту України, посадові особи ДСНС у межах своїх повноважень видають приписи, розпорядження чи постанови з питань пожежної безпеки у разі недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами.

Системне тлумачення наведених положень чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що у разі виявлення порушень техногенної та пожежної безпеки, які не створюють загрози життю та здоров`ю людей, посадові особи ДСНС складають припис, а в разі виявлення порушень, що створюють загрозу життю за здоров`ю людей, посадові особи ДСНС звертаються з позовом до адміністративного суду з вимогами про повне або часткове зупинення роботи підприємств чи експлуатації будівель.

У спірних правовідносинах позивач склав у відношенні до відповідача припис про усунення порушень, виявлених ним під час здійснення заходу, чим визнав і підтвердив, шо недотримані відповідачем порушення правил техногенної та пожежної безпеки не створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Щодо вимоги відімкнення від джерел електроживлення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зазначене вище є, в свою чергу відповідним клопотанням про приведення вказаних вище заходів реагування у дію, тобто способом виконання вказаного рішення, у задоволені якого слід відмовити.

Додатково суд апеляційної інстанції зазначає, що вказаний спосіб виконання вказаного рішення був передбачений наказом МНС України від 21 жовтня 2004 року №130 «Про затвердження Інструкції про порядок та умови застосування органами державного пожежного нагляду запобіжних заходів», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2004 року за №1416/10015, який втратив чинність 21 травня 2017 року.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до виснову, що застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень, є саме тим заходом, що направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що на виконання ухвали Шостого ААС від 10 вересня 2021 року щодо призначення судової пожежно - технічної експертизи науково - дослідним інститутом судових експертиз 27 травня 2021 року направлено висновок експертів від 13.04.2021 №24407/20-56/24408/20-46.

Так, на вирішення експертизи поставлено питання:

« 1. Чи підтверджується наявність у будівлі за адресою вул. Солом`янська, 5 у м. Києві зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року № 24 порушень, а саме:

порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні - з коридорів без природного освітлення не передбачено видалення Диму;

порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні - на всіх поверхах, довжина коридорів яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів);

порушення абз. 2 п. 2.23 Глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні - ліфтові холи не відокремлені протипожежними перегородками 1-го типу.

2. Якщо наявність зазначених у Акті перевірки від 21.01.2020 року № 24 порушень підтверджується, то чи створюють вони загрозу життю та здоров`ю людей?»

Відповідно да поставлених питань експертами встановлено (т.3 а.с.65):

відповідно до листа Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 10.12.2019 /° 062/14-16691 (И-2019) на № 02-621 від 28.11.2019 до ТДВ «Укренергопром» будинок побудований і введений в експлуатацію в 1972 році;

в період проектування і будівництва зазначеної будівлі діяв СНиП ІІ.Л2-72*;

відповідно до проведеного ТОВ «ВІКІНГ СТРОЙ» аналізу Акту перевірки від 21.01.2020 року № 24 з моменту прийняття будівлі в експлуатацію до теперішнього часу зміни інженерних та планувальних рішень йумов освітлення не робилися;

будівля не знаходиться у стані реконструкції та капітального ремонту;

Акт перевірки від 21.01.2020 року № 24 був складений із посиланням на вимоги Правил пожежної безпеки в Україні в редакції від 30.12.2014, а не діючої на час перевірки редакції Правил від 03.10.2017.

Також вказує, що час евакуації людей з існуючих приміщеней будівлі ТДВ «Укренергопром» за адресою: вул. Солом 'янська, 5 у м. Києві, 1972 року забудови, яка спроектована відповідно до СНиП ІІ-А.5-70* Противопожарньїе норми проектирования зданий и сооружений»у значно коротший від необхідного часу еквакуаиії, чим забезпечується можливість безпечної евакуації людей в разі виникнення пожежі.

На підставі вище зазначеного, експертами зроблено висновки, що: «Оскільки будівля, що розташована за адресою вул. Солом`янська, 5 у м. Києві спроектована відповідно до протипожежних вимог, регламентованих СНиП ІІ-А.5-70* «Противопожарные нормы проектирования зданий и сооружений», була збудована та введена в експлуатацію у 1972 році, та не є такою, що знаходиться у стані реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, то на цю будівлю не поширюються вимоги будівельних норм (ДБН), чинних на дату проведення перевірки, результати якої зазначені в Акті перевірки від 21.01.2020 року № 24. Також, згаданий Акт складено відповідно до вимег Правил пожежної безпеки в Україні в редакції від 30.12.2014 року, а не діючих на час проведення перевірки вимог Правил пожежної безпеки в Україні в редакції від 03.10.2017 року, то стверджувати про наявність у будівлі за адресою: вул. Солом`янська, 5 у м. Києві зазначених в Акті перевірки від 21.01.2020 року № 24 порушень Правил пожежної безпеки, підстав немає, а саме, це стосується викладеного у вказаному Акті в наступному:

порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні - з коридорів без природного освітлення не передбачено видалення диму;

порушення п. 2.23 Глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні - на всіх поверхах, довжина коридорів яких перевищує 48 м, не передбачено влаштування світлових розширень (карманів);

порушення абз. 2 п. 2.23 Глави 2 Розділу III Правил пожежної безпеки в Україні - ліфтові холи не відокремлені протипожежними перегородками 1-го типу.

Оскільки перелік положень, викладених в Акті перевірки від 21.01.2020 року № 24 про порушення Правил пожежної безпеки, які під час вирішення першого питання не визначені, як фактичні недотримання вимог пожежної безпеки, то визначити, чи створюють вони загрозу життю та здоров`ю людей, не вдається за можливе.».

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на додаткові пояснення представника позивача відповідно до яких звернуто увагу суду апеляційної інстанції на лист Міністерства розвитку громад та територій України № 7/31/15362-20 від 11.09.2020, яким підтверджено зазначене вище. Відповідно до якого норми ДБН В. 1.1-7:2016 застосовують під час проектування і будівництва будинків, також їх реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, а норми ДБН В.2.2-9:2018 - поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих будинків. споруд та комплексів громадського призначення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановленням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

02 липня 2020 року до Шостого апеляційного адміністративного суду представником Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровсим Богданом Володимировичем подано заяву про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.

Дослідивши обґрунтування заяви про ухвалення додаткового судового рішення, колегія суддів приходить до висновку щодо її часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із статтею 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України 05.07.2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закону №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону №5076 визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076).

Відповідно до статті 30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано суду:

Копію договору про юридичні послуги №LSA 1637-20 від 13.04.2020 року (Загальні умови),

Копію договору про юридичні послуги № LSA 1637-20-1 від 13.04.2020 року (Спеціальні умови),

Копію рахунку на передплату за надання юридичних послуг №34007 від 13.04.2020 року,

Копію платіжного доручення №3311 від 14.04.2020 року,

Копію акту приймання виконаної роботи від 01.07.2020 року,

Детальний опис робіт (наданих послуг) від 01.07.2020 року

Витяг з Єдиного реєстру адвокатів України стосовно адвокатів Шабаровського Б.В.

Копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Шабаровського Б.В.

Ордер серії КВ №851706.

Відповідно до платіжного доручення №3311 від 14.04.2020 року складають 177 36, 60 грн. (а.с. 188 т. 2).

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) від 01.07.2020 року (а.с.190-192 т.2) надані наступні послуги в адміністративній справі №640/20539/19:

- вивчення рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 року у справі №640/20539/19, юридичний аналіз законності та обґрунтованості цого рішення, наявності підстав для апеляційного оскарження - 1 год.;

- подання до Окружного адміністративного суду м. Києва заяви про ознайомлення з матеріалами справи, візит до Окружного адміністративного суду м. Києва з метою ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи виявилось неможливим через карантинні обмеження - 2 год.;

- підготовка апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31.03.2020 року у справ і№640/20539/19 - 10 год.;

- обговорення з клієнтом загальної стратегії та проекту апеляційної скарги на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва - 1 год.;

- подання апеляційної скарги на Окружного адміністративного суду м. Києва - 1 год.;

- візит до Шостого апеляційного адміністративного суду з метою подання заяви про ознайомлення із матеріалами справи - 1 год.;

- ознайомлення з матеріалами справи в Шостому апеляційному адміністративному суді - 3 год.;

- підготовка клопотання про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін, візит до Шостого апеляційного адміністративного суду з метою подання даного клопотання - 2 год.;

- підготовка короткого викладу позиції апелянта по справі, візит до Шостого апеляційного адміністративного суду з метою короткого викладу позиції апелянта - 2 год.

Згідно рахунку №34007 від 13.04.2020 р. ціна послуг складає 177 363, 60 грн.

Оплата позивачем правничої допомоги підтверджується платіжним дорученням з банку АТ «Укрсиббанк» №3311 від 3311.02.2020 р. (а.с. 57 т.5).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Під час прийняття додаткового рішення в даній справі в частині стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопром» за рахунок бюджетних асигнувань позивачем понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, серед усього іншого, колегія суддів враховує ціну позову в даній справі, складність предмета спору (доказування), тривалість витраченого часу на опрацювання всіх матеріалів справи.

Дослідивши вищевказані документи, суд дійшов висновку про те, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку не є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), оскільки вартість наданих позивачу відповідно до рахунку послуг є завищеною.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 177 363, 60 грн. є не підтвердженими та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), а тому колегія суддів приходить до висновку, що заява представника відповідача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до ст. 139 КАС України.

Згідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено витрати, а саме за подання апеляційної скарги, у розмірі 5 763, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3303, від 10.04.2020 року.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у розмірі 5 763, 00 грн. підлягають відшкодуванню Товариству з додатковою відповідальністю «Укренергопром» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, « з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, « протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» - Шабаровського Богдана Володимировича - задоволити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2020 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» про застосування заходів реагування - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 13, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» ( адреса: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 5, ), витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (адреса: 01601, м. Київ, вул.Володимирська, 13, ) судові витрати за подання апеляційної скарги на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Укренергопром» (адреса: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 5, ), у розмірі 5 763 (п`яти тисяч семиста шести десяти трьох) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 23 вересня 2021 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

О.М. Кузьмишина