Справа № 308/2089/18
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

23.09.2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Бенца К.К.

при секретарі - Курбатова Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 поданого представником позивача Дубровська О.М. до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №0298/30500/18 від 21.02.2018 року в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Ужгородського міськрайонного суду перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 поданою представником позивача Дубровська О.М. до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №0298/30500/18 від 21.02.2018 року в справі про порушення митних правил.

Дана справа знаходилась у провадженні судді ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_2 від 05.03.2018 року провадження у справі було відкрито і призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду від 03.10.2018 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №308/2089/18, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Ужгородського міськрайонного суду згідно наказу №266/02-06 від 03.09.2018 року.

Дана справа передана судді Бенца К.К.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 28.12.2018 року прийнято справу до провадження судді Бенца К.К.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача в судове засідання призначене на 23.09.2021 року о 15 год. 00 хв. не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без участі представника відповідача, у зв`язку із повторною неявкою позивача просить залишити адміністративний позов без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судові засідання призначені на 25.06.2020 року о 09 год. 08 хв., 22.10.2020 року о 15 год. 00 хв., 09.04.2021 року о 11 год. 00 хв., 03.06.2021 року о 14 год. 00 хв. та 23.09.2021 року о 15 год. 00 хв. позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Позивач ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням, яке повернулося на адресу суду із відміткою Укрпошти «адресат відсутній» за №746, а відтак позивач був належним чином повідомлений.

Окрім того слід зазначити, що інформація про дату і час розгляду справи наявна на сайті Судова влада, в тому числі і на 25.06.2020 року о 09 год. 08 хв., 22.10.2020 року о 15 год. 00 хв., 09.04.2021 року о 11 год. 00 хв., 03.06.2021 року о 14 год. 00 хв. та 23.09.2021 року о 15 год. 00 хв.

Заяв про зміну місця знаходження під час провадження справи від позивача не надходило.

Представник позивача Дубровська О.М. про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованим повідомленням, про вручення поштового відправлення №895.

Представник позивача Дубровська О.М. брала участь у судовому засіданні 09.02.2021 року, в якому вказала на те, що діє на підставі доручення строк дії якої сплив 23.02.2019 року, зазначила, що додасть чинні повноваження на наступне судове засідання, однак в наступне судове засідання не з`явилася.

Через неодноразову неявку позивача (представника) у судове засідання порушуються передбачені КАС України, строки розгляду даної справи.

Суд зазначає, що будучи ініціатором судового розгляду справи позивач, у першу чергу, має активно використовувати власні процесуальні права, не зловживаючи ними, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права йому надані. Натомість визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи та дотримання процесуальних строків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У рішенні Європейського Суду від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони вживають заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обовязок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії».

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Наведене свідчить про недобросовісність здійснення позивачем своїх процесуальних прав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Положення цієї норми, відповідно до принципу диспозитивності, передбачає право позивача на порушення провадження в суді та право розпорядження своїми вимогами на свій розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 240 КАС України, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

Зважаючи на викладене, виходячи з вимог п.4 ч.1 ст.240 КАС України, яка визначає наслідки повторної неявки позивача, від позивача не надійшла до суду заява про розгляд справи у його відсутності, зважаючи на норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду, суд приходить до висновку, що є всі підстави для залишення адміністративного позову ОСОБА_1 поданого представником позивача Дубровська О.М. до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №0298/30500/18 від 21.02.2018 року в справі про порушення митних правил - без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача на розгляд справи.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Таким чином, згідно з вимогами КАС України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду, як це передбачено законом, а саме пунктом 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Суд роз`яснює позивачу, що відповідно ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись: п.4 ч.1 ст. 240, ст.ст. 241 -243 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 поданого представником позивача Дубровська О.М. до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення №0298/30500/18 від 21.02.2018 року в справі про порушення митних правил - залишити без розгляду.

Додатково позивачу роз`яснити, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляють права повторного звернення до суду із позовною заявою в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового ріошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца