Справа № 340/1754/21
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року м. Кропивницький справа № 340/1754/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до таДержавної митної служби України (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, код ЄДРПОУ - 43115923) Галицької митниці Держмитслужби (вул. Костюшка, буд. 1, м. Львів, 79000, ).
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись до суду з адміністративним позовом в якому просять:

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень при розгляді оскарження митного нарахування та відмови у пропуску посилки MGRMYYQ;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень при розгляді оскарження митного нарахування та відмови у пропуску посилки MGRMYYQ;

- зобов`язати утриматись від вчинення таких дій та здійснити пропуск до поштового відділення.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що через поштову службу Meest China відправлено придбаний комплект автомобільних фар вартістю 116 доларів США, але, відправлення MGRMYYQ оглядовим розписом М15 від 22.10.2020 року м/п Львів-поштовий заблоковано до пропуску із визначенням надмірної вартості 5372 грн., що складає 190,65 доларів США, замість дійсних 116 доларів США.

Неодноразові звернення до митного органу не дали позитивного результату, а тому, вважаючи дії відповідача протиправними позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Державною митною службою України надано відзив на позов вимоги якого не визнаються з тих підстав, що інвойс не є платіжним документом, який доводить факт оплати за оцінюваний товар.

Оскільки здійснення оплати за товар є необхідною передумовою для переміщення товару на митну територію України, то надання документів про оплату за оцінювані товари може слугувати підтвердженням їх дійсної вартості.

Банківські платіжні документи про здійснення оплати за товар, прибутковий касовий ордер, касовий чек чи інший документ про прийняття продавцем визначеної суми готівки від громадянки Козир до Держмитслужби не подавалися, а отже не можливо встановити у якому розмірі здійснено фактичну оплату за відповідний товар.

Виходячи з наявної інформації щодо вартості оцінюваного товару на сайті Аlіbаbа.соm, посилання на який надано безпосередньо Позивачем, заявлена під час митного контролю та митного оформлення вартість 116 дол. США за комплект застосовується лише у разі здійснення мінімального замовлення у 10 штук і більше.

Разом з тим, до митного органу документально підтверджена інформація щодо такого замовлення не подавалась.

Відповідно до частини четвертої статті 368 Кодексу у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що декларантом не доведено достовірність заявлених відомостей щодо фактурної вартості товару, вартість оцінюваного товару визначена митним органом з урахуванням наявної цінової інформації щодо аналогічних товарів на рівні 95 дол. США за штуку або 190 дол. США за комплект (у перерахунку на національну валюту 5 372 гривні).

Представником Галицької митниці Держмитслужби також подано до суду відзив на позовну заяву вимоги якої не визнаються з підстав, що 22.10.2020 року у зону митного контролю ММПО СП «Росан» митного поста «Львів-поштовий» Галицької митниці Держмитслужби надійшло МПВ MGRMYYQ разом з митною декларацією форми СN23 MGRMYYQ з товарним вкладенням «запчастини для автомобіля», проте без товаросупровідних документів (касових або товарних чеків, ярликів, рахунків, інвойсів, інших документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості товарів).

Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків в якості джерела інформації використовується, в тому числі, інформація, отримана з мережі Інтернет.

Таким чином сумарна вартість товарів з МПВ MGRMYYQ була визначена митним органом самостійно та склала 5 372 грн., що перевищує еквівалент 100 євро, та відповідно до абзацу третього підпункту 196.1.17 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України та частини 7 статті 374 Митного кодексу України посадовою особою митниці оформлено оглядовий розпис М-15 від 22.10.2020 року на загальну суму митних платежів 444,85 грн.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дій у справі.

Ухвалою суду від 12.04.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та роз`єднано позовні вимоги до Державної митної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії у самостійні провадження.

Адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії присвоєно номер 340/1754/21 та передано на розгляд судді Жуку Р.В.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року позовну заяву прийнято та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.19).

19.05.2021 року від позивачки надійшла відповідь на відзив (а.с.25-29).

24.05.2021 року відповідачем подано відзив на адміністративний позов (а.с.31-33).

Ухвалою суду від 22.06.2021 року до участі у справі у якості другого відповідача залучено Галицьку митницю Держмитслужби, розгляд справи розпочато з початку (а.с.45).

19.07.2021 року від Галицької митниці Держмитслужби надійшов відзив на позовну заяву (а.с.51-59).

Інших заяв чи клопотань до суду подано не було.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважав можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Разом з тим, суд зазначає, статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи перебування головуючого судді по справі у відпустці (інший неробочий день), з урахуванням положень ч.ч.1, 6 ст.120, ст.193 КАС України, дана адміністративна справа вирішується судом у межах строку, визначеного ст.193, 263 КАС України.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

Оператор поштового зв`язку ТзОВ СП «Росан» діє на підставі дозволу на здійснення митної брокерської діяльності №АВ491345 та включений до реєстру митних брокерів.

На офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації СП «Росан» внесено до реєстру операторів поштового зв`язку 31.01.2017 р. за рішенням №42.

Отже, товариство з обмеженою відповідальністю «Спільне українсько-канадське підприємство «Росан» - є оператором поштового зв`язку, який має організоване в установленому порядку місце міжнародного поштового обміну (далі - ММПО СП «Росан») за єдиною адресою: м. Львів, вул. Зелена 147, в якому функціонує підрозділ митного оформлення.

На інтернет-ресурсі www.alibaba.com позивачкою придбано комплект автомобільних фар та оформлено доставку через поштову службу Meest China.

22.10.2020 року у зону митного контролю ММПО СП «Росан» митного поста «Львів-поштовий» Галицької митниці Держмитслужби надійшло МПВ №MGRMYYQ разом з митною декларацією форми СN23 №MGRMYYQ з товарним вкладенням «запчастини для автомобіля» (а.с.61, 73-78).

У зв`язку із тим, що відправлення надійшло без товаросупровідних документів посадовими особами митниці складено акт на розкриття та перепакування поштового відправлення від 22.10.2020 року в якому зазначено, що при перевірці вкладення виявлено: автомобільні фари 53412872, 55112819АВ, без додаткових маркувань, нові 2 шт. (а.с.62).

Посадовою особою митниці оформлено оглядовий розпис М-15 від 22.10.2020 року яким визначено сумарну вартість товарів з МПВ №MGRMYYQ в розмірі 5372,00 грн., що перевищує еквівалент 100 євро та в свою чергу нараховано митних платежів на суму 444,85 грн. (а.с.64).

Судом встановлено, що на підтвердження вартості придбаного товару позивачкою до митного органу додавався інвойс (а.с.9).

Незгода із діями митного органу обумовила позивачку на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд дійшов наступних висновків.

Предметом доказування у даній справі, зокрема є встановлення та перевірка обставин існування підстав визначення митним органом вартості придбаного позивачкою товару на суму більше 100 євро та як результат, визначення митних платежів та зупинення руху поштового відправлення.

Засади державної митної справи, в тому числі процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України.

Відповідно до частина 13 статті 233 Митного кодексу України, Митний контроль і митне оформлення товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України в міжнародних поштових відправленнях, здійснюються в місцях міжнародного поштового обміну, які визначаються операторами поштового зв`язку за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері надання послуг поштового зв`язку, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, або за місцем розташування (проживання) одержувача або відправника.

Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків в якості джерела інформації використовується, в тому числі, інформація, отримана з мережі Інтернет.

Відповідно до пункту 7.3 Положення, нараховані посадовою особою підрозділу митниці (далі - ПМ) суми платежів справляються в порядку, встановленому Держмитслужбою України, і сплачуються адресатом оператору поштового зв`язку, який видає МПВ. Оператор поштового зв`язку перераховує на рахунок митниці в ММПО платежі, які нараховані ПМ при здійсненні митного оформлення МПВ, з обов`язковим зазначенням у платіжному дорученні валових номерів МПВ, сум та видів цих платежів.

Частиною другою статті 234 Митного кодексу України установлено, що товари (за винятком підакцизних), які переміщуються (пересилаються) на адресу одного одержувача (юридичної або фізичної особи) в одній депеші від одного відправника у міжнародних поштових відправленнях, на адресу одного одержувача (юридичної або фізичної особи) в одному вантажі експрес-перевізника від одного відправника у міжнародних експрес-відправленнях, якщо їх сумарна фактурна вартість перевищує еквівалент 150 євро, оподатковуються митом відповідно до цього Кодексу та податком на додану вартість відповідно до Податкового кодексу України.

Частиною сьомою статті 374 Митного кодексу України визначено, що товари (крім підакцизних), які переміщуються (пересилаються) у міжнародних поштових, міжнародних експрес-відправленнях, несупроводжуваному багажі, сумарна фактурна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, але не перевищує еквівалент 10000 євро, або переміщуються (пересилаються) без дотримання умов, передбачених частиною п`ятою цієї статті, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для громадян, та оподатковуються ввізним митом за ставкою 10 відсотків та податком на додану вартість за ставкою, встановленою Податковим кодексом України. Базою оподаткування для таких товарів є частина їх сумарної фактурної вартості, що перевищує еквівалент 150 євро.

Відповідно до абзацу третього підпункту 196.1.17 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування (ПДВ) операції з ввезення на митну територію України товарів, сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 100 євро, для одного одержувача - фізичної особи, в одній депеші від одного відправника у міжнародних поштових відправленнях або в одному вантажі експрес-перевізника від одного відправника у міжнародних експрес-відправленнях.

Отже, оподаткуванню податком на додану вартість підлягають товари, сумарна вартість яких перевищує еквівалент 100 євро.

Частиною 2 статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі визначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості. При цьому під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 4 статті 54 Митного кодексу України (далі - МКУ) визначено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до п.2 ст.53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Окрім того, частиною 1 статті 368 Кодексу визначено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження того, що вартість переміщуваного товару становить менше 100 євро позивачкою до митного органу подавався інвойс (а.с.9).

В даному випадку суд зазначає, що Інвойс (іншими словами рахунок-фактура, англ. Invoice, франц. Facture, нім. Rechnung, італ. Fatture) у міжнародній комерційній практиці документ, що надається продавцем покупцеві та містить перелік товарів, їх кількість і ціну, за якою вони поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага ті інші), умови поставки і відомості про відправника та одержувача. Виписка інвойсу свідчить про те, що (крім випадків, коли постачання здійснюється по передоплаті) у покупця з`являється обов`язок оплати товару відповідно до зазначених умовами, а також про те, що товар відвантажено відповідно до умов поставки.

Фактично інвойс є розрахунково-платіжним документом, що передбачає тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за товари, що поставляються (або вже фактично поставлені) чи послуги, що надаються (або фактично надані).

Затвердженої форми інвойсу та вимог щодо його заповнення законодавством України не передбачено.

Але зазвичай, інвойс має містити такі дані:

- номер інвойсу (необов`язково);

- дату складання (обов`язково);

- найменування та реквізити продавця і покупця (обов`язково);

- платіжні реквізити (рекомендовано);

- реквізити зовнішньоекономічної угоди, відповідно до якої здійснюється поставка (необов`язково);

- умови поставки згідно Інкотермс (рекомендовано);

- умови оплати (рекомендовано);

- найменування товарів, їх ціну (обов`язково);

- загальну вартість рахунку(обов`язково);

- валюту (обов`язково);

- ставки та розмір податку (необов`язково);

- місце завантаження (необов`язково);

- розмір та підстави надання знижок (за умови надання).

Дослідивши поданий до суду та наданий до митного органу інвойс судом встановлено, що він не містить дати складання та реквізитів покупця.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що наданий до митного органу інвойс не може бути самостійною підставою для визначення вартості товару.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що ч.ч.1, 4 ст.58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Абзацом 2 ч.11 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під час продажу товару продавець зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ встановленої форми, що засвідчує факт купівлі, з позначкою про дату продажу.

Статтею 2 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну;

Ідентичне визначення терміну «розрахунковий документ» наведене і в Порядку реєстрації та застосування реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для реєстрації розрахункових операцій за товари (послуги), затвердженому наказом Мінфіну від 14.06.2016 № 547 "Про затвердження порядків щодо реєстрації реєстраторів розрахункових операцій та книг обліку розрахункових операцій".

Статтею 1 Закону України від 05.04.2001 № 2346-ПІ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.

Окрім того, листом Міністерства Фінансів України від 16.02.2017 р. N 31-11410-06-5/4339 «Щодо особливостей застосування первинних документів» роз`яснено, що оформлений належним чином рахунок-фактура (інвойс) може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання-передачі тільки у разі його оплати, що підтверджується відповідними документами.

Документами, що підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.

Між тим, позивачем не надано суду доказів оплати придбаного товару.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В той же час, відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, що адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Надаючи оцінку з врахуванням вищезазначених вимог судом вбачається, що позивачкою жодним документом не підтверджено вартість придбаного товару нижче 100 євро, а тому, суд доходить висновку про правомірність дій митного органу щодо зупинення пропуску поштового відправлення та нарахування митних платежів.

VI. Судові витрати.

Згідно до ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.139, 246, 255, 292-297, 325, 382 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної митної служби України та Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду Р.В. Жук