Справа № 420/4985/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/4985/21

Категорія:105000000 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 24.05.2021р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанов

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі ДК ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса)) про:

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного Територіального управління юстиції в Одеській області Полякова О.Г. від 23 травня 2016 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №51179111 у розмірі 222 595,16 грн.;

- визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного Територіального управління юстиції в Одеській області Полякова О.Г. від 24 травня 2018 року про арешт майна ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №51179111.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідачем було безпідставно прийнято оскаржувані постанови, оскільки підставою для стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. При цьому, виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення тоді як дані дії (щодо винесення оскаржуваних постанов) були вчинені відповідачем уже після фактичного виконання рішення суду.

Таким чином позивач, зазначала, що її зобов`язання як боржника були виконані в повному обсязі перед кредитором ТОВ "Кей-Колект" (стягувачем) в добровільному порядку. Будь-яких стягнень у виконавчому провадженні №51179111 не відбулось, а отже стягнення виконавчого збору відповідачем та накладення арешту з підстав вказаного спірними постановами є протиправним та незаконним.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що у зв`язку з тим, що боржником ОСОБА_1 , у строк для самостійного виконання та у подальшому, вимоги виконавчого документу не виконано, 23 травня 2017 року державним виконавцем відділу винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №51179111, якою стягнуто з боржника виконавчий збір у сумі 222 595,19 грн.

Також представник відповідача зазначив, що на підставі ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем відділу було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все нерухоме майно належне боржнику.

Таким чином оскаржувані постанови на думку відповідача винесені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом України "Про виконавче провадження" №606-XIV, тому є законним та скасуванню не підлягають.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року провадження у справі №420/4985/21 в частині позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ДК ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 24 травня 2018 року про арешт майна у виконавчому провадженні №51179111 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАС України.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ДК ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Полякова О.Г. від 23 травня 2016 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №51179111 у розмірі 222 595,16 грн.

Стягнуто з ДК ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 225,95 грн. сплачені за квитанціями №0.0..1 від 30 березня 2021 року (стягнути суму 1 816,00 грн.) та №0.0..1 від 07 квітня 2021 року (стягнути суму 409,95 грн.).

В апеляційній скарзі ДК ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ДК ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи і ухваленні судового рішення було застосовано законодавство, яке не набуло чинності на момент виникнення спірних правовідносин, при наданні оцінки правомірності постанови державного виконавця. Зокрема суд першої інстанції зазначив, що Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII чинний на час відкриття виконавчого провадження №51179111 від 16 травня 2016 року. Враховуючи дату винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №51179111, тобто 16 травня 2016 року був чинний Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІV від 21 квітня 1999 року в редакції від 28 грудня 2015 року (далі Закон №606-ХІV), що обумовлює підпорядкування державного виконавця під час винесення оскаржуваної постанови саме до вимог Закону №606-ХІV.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що оскаржуване рішення прийняте з додержанням норм процесуального та матеріального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачається, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ДК ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2015 року у справі №520/7701/13-ц цивільний позов за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) "Кей-Колект" до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 "Про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом" та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Кей-Колект", третя особа ОСОБА_1 "Про визнання договору поруки недійсним" задоволено частково та зокрема стягнуто з ОСОБА_1 (ідентифікаційний НОМЕР_1 ), на користь ТОВ "Кей-Колект" заборгованість за кредитним договором №0 від 09 жовтня 2006 року у розмірі 98 794,79 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24 квітня 2015 року еквівалентно 2 225 951, 63 грн.

Для виконання рішення суду від 24 квітня 2015 року Київським районним судом м. Одеси 23 червня 2015 року видано виконавчий лист по справі №520/7701/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 (ідентифікаційний НОМЕР_1 ), на користь ТОВ "Кей-Колект" заборгованість за кредитним договором №0 від 09 жовтня 2006 року у розмірі 98 794,79 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 24 квітня 2015 року еквівалентно 2 225 951, 63 грн.

29 квітня 2016 року від стягувача ТОВ "Кей-Колект" до Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (правонаступником якого є відповідач) надійшла заява про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Київського районного суду м. Одеси виданого 23 червня 2015 року у справі №520/7701/13-ц.

Головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Поляковим О.Г. 16 травня 2016 року відкрито виконавче провадження №51179111 з примусового виконання виконавчого листа №520/7701/13-ц виданого 23 червня 2015 року Київським районним судом м. Одеси та така постанова була направлена на адресу позивача рекомендованим повідомленням про вручення.

Вищенаведеною постановою надано боржнику час на самостійне виконання вимог виконавчого документу, а саме у 7-денний строк.

З підстав не виконання боржником у наданий строк виконавчого листа відповідачем 23 травня 2016 року винесено постанову у виконавчому провадженні №51179111 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 222 595,16 грн., яку в свою чергу направлено на адресу позивача, проте таку не було вручено з підстав закінчення терміну зберігання.

Надалі 13 грудня 2017 року ОСОБА_3 , що діє на підставі довіреності в інтересах боржника ОСОБА_1 на адресу головного державного виконавця Другого Київського ВДВС міста Одеса Полякову О.Г. направлено повідомлення про добровільне виконання рішення суду, згідно якого повідомлено, зокрема, що на даний час між ОСОБА_1 і ТОВ "Кей-Колект" всі боргові зобов`язання врегульовано, борги сплачені в повному обсязі. Даний факт підтверджується довідкою №И-9271-733260 від 17 листопада 2017 року, що видана ОСОБА_1 на підтвердження сплати боргу.

24 травня 2018 року відповідачем винесено постанову про арешт майна боржника у ВП №51179111, згідно якої зазначено про невиконання боржником вимог виконавчого документа та задля забезпечення його виконання накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 , зокрема, в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору.

Водночас 24 травня 2018 року у ВП №51179111 головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Поляковим О.Г. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п.9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10% від фактично стягнутої суми.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що державний виконавець фактично визначив суму виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не 10% від фактично стягнутої суми.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам ст. 27 Закону №1404-VIII та підлягає скасуванню.

Водночас суд першої інстанції враховував те, що відповідачем не надавалось доказів фактичного стягнення ним суми з якої ним обраховано розмір виконавчого збору.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.1 ч.1 ст. 25, ч.2 ст. 25, п.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV, ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" 1404-VIII, абз.4 п.8, п.п.20, 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV (далі в редакції чинній на час відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Пунктом 1 ч.1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. 43 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV ( (стосовно розподілу стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум, зокрема, стягувачу стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків саме з фактично стягнутої суми.

Пунктом 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З урахуванням наведених норм, колегія суддів зазначає, що обов`язок повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження покладений на виконавця.

Крім того, виконавець у постанові про відкриття виконавчого зобов`язаний визначити термін на самостійне виконання боржником рішення.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про направлення та отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження №51179111 від 16 травня 2016 року, тобто ОСОБА_1 не була обізнана про вищевказане провадження, а тому була позбавлена можливості самостійно виконати рішення у строк зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що 24 травня 2018 року постановою про повернення виконавчого документа державний виконавець, керуючись п.9 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII виконавчий документ повернув стягувачу.

Так, приписи ч.3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема п.9 ч.1 ст. 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Указані норми ч.3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII кореспондуються з нормою абз.4 п.8 розділу III Інструкції.

Натомість, ч.2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Водночас, п.21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону України "Про виконавче провадження"№1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені ч.1 ст. 40 Закону "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону "Про виконавче провадження" №1404-VІІІ, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, п.20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в ст. 37 Закону "Про виконавче провадження" №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відтак, при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Водночас, аналіз норм Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643, який визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця, свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору було невиконання рішення суду в зазначений строк.

Як вбачається з матеріалів справи, станом 24 травня 2018 року державним виконавцем не вчинено заходів примусового виконання судового рішення, які привели саме до виконання рішення, а сума заборгованості, зазначена у виконавчому листі, фактично не стягнута.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вмотивованими висновки суду першої інстанції про те, що у головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного Територіального управління юстиції в Одеській області Полякова О.Г. не було підстав для стягнення виконавчого збору з боржника в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.

Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання суду першої інстанції на те, що при стягненні виконавчого збору без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного Територіального управління юстиції в Одеській області Полякова О.Г. від 23 травня 2016 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №51179111 у розмірі 222 595,16 грн.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Другого Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.
Суддя: Суддя: Лук`янчук О.В. Ступакова І.Г.