Справа № 500/2894/21
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/2894/21

15 вересня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

позивача Скакальський Р.І.

представника позивача Сідорова І.А.

представника відповідача Васильчук І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці Державної митної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Тернопільської митниці Державної митної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 квітня 2021 року позивач звернувся до начальника Галицької митниці Держмитслужби з проханням надати йому можливість скористатися пільгами щодо оподаткування, передбаченими частиною 10 ст. 374 МК України. У вказаній заяві він пояснив причини, у зв`язку з якими був змушений терміново знятися з консульського обліку в Королівстві Іспанія.

Однак 14 квітня 2021 року посадовою особою відповідача - державним інспектором ВМО № 2 Зань Т.С. прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209220/2021/00310, відповідно до якої за результатами перевірки митної декларації повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, у зв`язку з недотриманням вимог підпункту "б" п. З ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України та підпункту 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118. Підставою відмови вказано, що з дати набуття права власності на транспортний засіб до дати зняття з постійного консульського обліку ввезений транспортний засіб Volkswagen Touareg перебував у власності декларанта менше одного року. На підставі ст. 256, з урахуванням ч. 8 ст. 257 МК України та у зв`язку з недотриманням декларантом своїх обов`язків, встановлених ст. 266 МК України, наказу Міністерства Фінансів від 30 травня 2012 року № 651 декларанту відмовлено у митному оформленні цієї митної декларації.

Також листом № 7.4-1/18/10/8555 від 19 квітня 2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову у задоволенні заяви від 08 квітня 2021 року.

Відтак, 20 квітня 2021 року позивач був змушений подати нову митну декларацію та заявити ввезений ним автомобіль у відповідний митний режим, як йому роз`яснено у картці відмови від 14 квітня 2021 року.

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок відповідача 149 800 грн. плати за митне оформлення ввезеного ним транспортного засобу, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 20 квітня 2021 року. Вказані митні платежі позивач вважає сплаченими безпідставно, оскільки він мав право на звільнення від оподаткування відповідно до частини 10 ст. 374 МК України, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 31.05.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 15.06.2021. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи 30 березня 2021 року уповноваженою особою Позивача, агентом з митного оформлення ОСОБА_2 , подано до митного оформлення митну декларацію (надалі - МД) №209220/2021/006447, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар: «Легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, бувший у використанні; календарний рік виготовлення: 2003; модельний рік: 2003; колісна формула: 4x4; ідентифікаційний номер, № кузова: НОМЕР_1 ; тип двигуна: дизель; об`єм двигуна: 2461 куб. см.; потужність; 128 кВт; номер двигуна: не визначено; повна маса: 2850 кг. Загальна кількість місць включаючи водія: 5. Торговельна марка: «VOLKSWAGEN». Виробник: «VOLKSWAGEN AG», Німеччина/DE.».

В графі 36 «Преференція» вказаної МД декларантом проставлено код пільги 301 «Транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8711 згідно з УКТ ЗЕД та товари, що класифікуються в товарній позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД в разі переселення громадян на постійне місце проживання в Україну».

До даної МД, як вбачається із гр. 44 МД, декларантом для здійснення митного оформлення зазначеного транспортного засобу до митного оформлення подано наступні документи:

- декларація про походження товару № 20-01517320 від 15.03.2021;

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205020/2021/102115 від 21.03.2021;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 18.05.2004;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 15.03.2021;

- некласифікований комерційний документ - довідка № б/н від 18.03.2021;

- договір про надання послуг митного брокера № 18/03/1 від 18.03.2021;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відміткою про дату зняття з постійного консульського обліку або анульованою відміткою про дату поставлення на такий облік ЕХ 845286 від 06.12.2013;

- паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні МС 564139 від 19.04.2000;

- інші некласифіковані документи - Довідка з консульства від 25.01.2021;

- інші некласифіковані документи - Інтернет ресурс від 30.03.2021;

- інші некласифіковані документи - фото від 30.03.2021;

- сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.005.22058-21 від 24.03.2021.

Як вже зазначалось вище, згідно із положеннями пункту 4 розділу III Правил № 1118 якщо власником (уповноваженою особою) подано ВМД для митного оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування, то до завершення митного оформлення проводиться перевірка обґрунтованості цього звільнення.

За результатами розгляду поданих Позивачем до митного оформлення документів, Галицькою митницею Держмитслужби сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № UA209220/2021/00310.

Підставою відмови у митному оформленні вказаного транспортного засобу із наданням пільг в оподаткуванні зазначено: «У зв`язку із недотриманням вимог підпункту б) пункту 3 частини 10 статті 374 МК України та підпункту 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 (із змінами та доповненнями), а саме: з дати набуття права власності на транспортний засіб до дати зняття з постійного консульського обліку ввезений транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG перебував у вашій власності менше одного року...».

Зокрема, варто зазначити, що за результатами опрацювання поданих Позивачем до митного оформлення документів, митницею було встановлено наступне:

- згідно даних Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого Головним управлінням автоінспекції Королівства Іспанії, транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , був зареєстрований за Позивачем, ОСОБА_1 , 29.01.2020;

- згідно даних паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 був прийнятий на постійний консульський облік в Посольстві України в Королівстві Іспанія 24.01.2018 та знятий з консульського обліку в Посольстві України в Королівстві Іспанія 25.01.2021;

- згідно із довідкою № 500/17-21 від 25.01.2021, виданою Посольством України в Королівстві Іспанія, ОСОБА_1 перебував на постійному консульському обліку в Посольстві України в Іспанії з 24.01.2018 року до 25.01.2021 року.

Отже, підставами для звільнення від оподаткування митними платежами є документальне підтвердження, а саме відмітки в паспорті громадянина України для виїзду за кордон про дату поставлення та зняття з постійного консульського обліку, засвідченими гербовою печаткою консульської установи України в країні попереднього проживання. Тобто, факт прийняття на консульський облік є основним способом підтвердження постійного місця проживання на території певної держави.

Водночас, із вищенаведеного вбачається, що транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 перебував на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання Позивача, ОСОБА_1 , менше одного року, оскільки вказаний транспортний засіб був зареєстрований за Позивачем 29.01.2020, а постійне місце проживання Позивача в Королівстві Іспанія завершилось 25.01.2021 (знятий з постійного консульського обліку у зв`язку із поверненням в Україну).

Таким чином, з огляду на зазначене, Позивачем при здійсненні митного оформлення, ввезеного ним на митну територію України транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, недотримано вимог підпункту б) пункту 3 частини 10 статті 374 МК України та підпункту 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил № 1118, а саме: документально не підтверджено факт перебування транспортного засобу на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання не менше року з дати набуття права власності на транспортний засіб до дати зняття з постійного консульського обліку.

Відтак, Галицька митниця Держмитслужби правомірно відмовила у митному оформленні ввезеного ОСОБА_1 на митну територію України автомобіля марки Volkswagen Touareg 2,5 TDI Q зі звільненням від оподаткування, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209220/2021/00310 є законною та обґрунтованою, та не підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 26.07.2021 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 12.08.2021 о 10:45 год.

02.08.2021 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 12.08.2021, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) замінено сторону відповідача Галицьку митницю Держмитслужби на Тернопільську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України та відкладено розгляд справи на 15.09.2021 о 11:15 год.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити в повному обсязі з мотивів викладених в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти заявлених вимог, просив в задоволенні позову відмовити з врахуванням відзиву на позовну заяву.

Суд, заслухавши сторін, розглянувши адміністративну справу, вивчивши зміст відзиву на позов і відповіді на відзив, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на постійному консульському обліку в Посольстві України в Іспанії з 24 січня 2018 року по 25 січня 2021 року; знятий з обліку 25 січня 2021 року, у зв`язку з поверненням в Україну. Вказані обставини підтверджуються довідкою № 500/17-21, що видана 25 січня 2021 року Посольством України в Королівстві Іспанія, та паспортом № НОМЕР_5 .

Під час проживання в Королівстві Іспанія 22 січня 2020 року позивач придбав вживаний транспортний засіб легковий автомобіль марки Volkswagen Touareg 2,5 TDI Q, вагою 2269 кг, номерний знак НОМЕР_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 січня 2021 року.

29 січня 2020 року цей транспортний засіб зареєстровано за позивачем в Головному управлінні автоінспекції Міністерства внутрішніх справ Королівства Іспанії, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 .

З метою переїзду на постійне проживання з Королівства Іспанія в Україну 12 березня 2021 року ОСОБА_1 зняв вказаний транспортний засіб з реєстрації в Головному управлінні транспорту Міністерства внутрішніх справ Уряду Іспанії, що підтверджується довідкою про зняття з реєстрації (експорт) від 12 березня 2021 року.

Як видно з матеріалів справи, 21 березня 2021 року позивачем ввезено зазначений вище автомобіль на митну територію України, який по закінченню терміну доставки - 30 березня 2021 року був доставлений в митницю призначення - митний пост «Тернопіль» Галицької митниці Держмитслужби та заявлений до митного оформлення.

25 березня 2021 року ОСОБА_1 отримав право на постійне проживання в Україні - по АДРЕСА_1 , що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання у паспорті громадянина України серії НОМЕР_7 .

Як зазначено вище, 30 березня 2021 року уповноваженою особою ОСОБА_2 подано відповідачу митну декларацію UA20922.2021.006447, а також всі необхідні документи, що підтверджували право позивача на звільнення від оподаткування ввезеного мною автомобіля митними платежами відповідно до підпункту "б" п. З ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України.

Окрім цього 8 квітня 2021 року позивач звернувся до начальника Галицької митниці Держмитслужби з проханням надати йому можливість скористатися пільгами щодо оподаткування, передбаченими частиною 10 ст. 374 МК України. У вказаній заяві ОСОБА_1 зазначив, а також пояснив причини, у зв`язку з якими він був змушений терміново знятися з консульського обліку в Королівстві Іспанія. Так, з 28 січня 2021 року у зв`язку з коронавірусною хворобою в Мадриді оголосили локдаун, місто внесли в червону зону, скасовувалися рейси сполучення між Мадридом та іншими містами, що змусило його звернутися до Посольства України в Іспанії до впровадження цих обмежувальних заходів.

Однак, 14 квітня 2021 року посадовою особою відповідача - державним інспектором ВМО № 2 Зань Т.С. прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209220/2021/00310, відповідно до якої за результатами перевірки митної декларації повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, у зв`язку з недотриманням вимог підпункту "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України та підпункту 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118. Підставою відмови вказано, що з дати набуття права власності на транспортний засіб до дати зняття з постійного консульського обліку ввезений транспортний засіб Volkswagen Touareg перебував у власності декларанта менше одного року. На підставі ст. 256, з урахуванням ч. 8 ст. 257 МК України та у зв`язку з недотриманням декларантом своїх обов`язків, встановлених ст. 266 МК України, наказу Міністерства Фінансів від 30 травня 2012 року № 651 декларанту відмовлено у митному оформленні цієї митної декларації.

Також листом № 7.4-1/18/10/8555 від 19 квітня 2021 року відповідач повідомив позивача про відмову у задоволенні заяви від 8 квітня 2021 року.

Відтак 20 квітня 2021 року ОСОБА_1 був змушений подати нову митну декларацію та заявити ввезений ним автомобіль у відповідний митний режим, як йому роз`яснено у картці відмови від 14 квітня 2021 року.

20 квітня 2021 року позивачем сплачено на рахунок відповідача 149 800 грн. плати за митне оформлення ввезеного мною транспортного засобу, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 20 квітня 2021 року.

Не погодившись із вказаними митними платежами ОСОБА_1 вважає сплаченими їх безпідставно, оскільки він мав право на звільнення від оподаткування відповідно до частини 10 ст. 374 МК України. А тому звернувся до суду із даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України (далі - МК України), Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 255 МК України митне оформлення завершується в найкоротший можливий строк, але не більше ніж чотири робочих години з моменту пред`явлення митному органу товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред`явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується митним органом шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

При виявленні порушення митних правил митний орган здійснює випуск товарів до завершення розгляду справи про таке порушення за умови, що:

1) такі товари не підлягають конфіскації і не будуть потрібні надалі у процесі провадження у справі як докази;

2) декларант сплачує всі митні платежі або забезпечує їх сплату відповідно до розділу X цього Кодексу.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 256 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Згідно з ч. 1 ст. 29 МК України рішення, дії або бездіяльність митних органів або їх посадових осіб можуть бути оскаржені безпосередньо до суду в порядку, визначеному законом.

Відповідно до підпункту "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами: товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років:

- транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, що затверджені Наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 N 1118 (у редакції наказу Держмитслужби від 17.03.2008 N 229) - надалі Правила № 1118, якщо власником (уповноваженою особою) подано ВМД ( zal40-07, 910а-2007-п ) для митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, то до завершення митного оформлення проводиться перевірка обґрунтованості цього звільнення. Для проведення цієї перевірки створюється відповідна комісія, склад якої затверджується наказом митного органу.

Висновок комісії щодо можливості здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування відображається у вигляді письмової резолюції кожного з членів комісії на аркуші погодження, форма якого затверджується митним органом.

Митне оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування здійснюється за рішенням начальника митного органу або особи, яка його заміщує, прийнятим на підставі позитивного висновку комісії та відображеним як резолюція на аркуші погодження.

Аркуш погодження долучається до документів, що є підставою для здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування.

У разі виявлення фактів, що підтверджують неможливість здійснення митного оформлення ТЗ зі звільненням від оподаткування, вирішується питання щодо сплати належних податків і зборів (обов`язкових платежів) або зворотного вивезення ТЗ за межі митної території України. Зворотне вивезення ТЗ здійснюється за заявою власника (уповноваженої особи) з оформленням ВМД ( zal40-07, 910а-2007-п ). У разі заявления в митній декларації неправдивих відомостей та надання митному органу документів з такими відомостями як підстави для звільнення від сплати податків і зборів, складається протокол про порушення митних правил.

При необхідності вирішення питання про можливість звільнення ТЗ від оподаткування посадова особа митного органу, яка здійснює митне оформлення ТЗ, перевіряє відомості та відмітки в документах на відповідність вимогам Закону України "Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України" (2681-14):

постійне проживання громадянина на території країни попереднього місця проживання не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

перебування ТЗ у власності громадянина не менше одного року з дати набуття права власності на ТЗ до дати: для іноземців та осіб без громадянства - отримання посвідки на постійне проживання або отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

перебування ТЗ на обліку в країні постійного місця попереднього проживання його власника не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України).

З аналізу наведених норм права вбачається, що Митний кодекс України та Правила № 1118 по різному регулюють питання обчислення однорічного строку перебування транспортного засобу у власності особи:

- підпункт "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України передбачає, що однорічний строк перебування транспортного засобу у власності особи обчислюється з дати набуття права власності на ТЗ до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні,

- підпункт 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил № 1118 передбачає, що однорічний строк перебування транспортного засобу у власності особи обчислюється з дати набуття права власності на ТЗ до дати зняття з постійного консульського обліку.

Очевидно, що дата зняття з постійного консульського обліку та дата видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, можуть не співпадати.

Як зазначив позивач та підтверджено документально, право на постійне проживання в Україні у нього виникло з моменту проставлення штампу про реєстрацію його місця проживання у паспорті громадянина України серії НОМЕР_7 - 25 березня 2021 року. На постійному консульському обліку в Посольстві України в Іспанії він перебував з 24 січня 2018 року по 25 січня 2021 року. Наведені обставини свідчать про те, що період проживання ОСОБА_1 на території Королівства Іспанії перевищує три роки.

А днем видачі документа, що підтверджує його право на постійне проживання в Україні, є проставлення штампу про реєстрацію місця проживання позивача у паспорті громадянина України серії НОМЕР_7 - 25 березня 2021 року. Власником транспортного засобу він є з 22 січня 2020 року згідно з договором купівлі-продажу. 29 січня 2020 року цей транспортний засіб зареєстровано за позивачем в Головному управлінні автоінспекції Міністерства внутрішніх справ Королівства Іспанії. Таким чином, з дати набуття ОСОБА_1 права власності на транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, пройшло більше одного року.

Так, відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг):

- письмову заяву;

- документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження;

- квитанцію про сплату адміністративного збору;

- документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації;

- військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

За положеннями ст. 3 цього ж Закону документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

З аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що документом, що посвідчує право постійного проживання в Україні, для громадян України є паспорт (або інший документ, передбачений ст. 3 Закону), до якого вносяться відомості про місце проживання особи. Разом з тим для реєстрації місця проживання після прибуття до нового місця проживання законодавством визначений 30-денний строк. Крім того, щоб зареєструвати своє місце проживання, особа повинна спочатку отримати документи, що підтверджують право на проживання в житлі, а також військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" приписка громадян України чоловічої статі до призовних дільниць проводиться з метою взяття їх на військовий облік, визначення наявних призовних ресурсів, ступеня придатності до військової служби, встановлення освітнього рівня, здобутої спеціальності або професії, рівня фізичної підготовки, вивчення особистих якостей. Для проведення приписки громадян України у районах (містах) утворюються призовні дільниці. Для проведення приписки громадян України до призовних дільниць у відповідних районних (міських) центрах комплектування та соціальної підтримки утворюються комісії з питань приписки. За результатами медичного огляду громадянам України, приписаним до призовних дільниць, видаються посвідчення про приписку, роз`яснюються права та обов`язки, правила військового обліку та відповідальність за порушення цих правил.

Таким чином, для отримання документа, що посвідчує право постійного проживання в Україні - реєстраційного штампу в паспорті громадянина України, особа повинна вчинити ряд дій щодо отримання права на житло та постановки на військовий облік, що включає проходження відповідного медичного огляду, та відповідно, займає деякий час.

З огляду на наведене можна дійти висновку, що дата зняття з консульського обліку в іноземній державі та дата отримання документа, що посвідчує право постійного проживання в Україні, - не може співпадати.

Якщо обчислювати строк перебування транспортного засобу у моїй власності відповідно до вимог підпункту "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України (з дати набуття права власності на ТЗ до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні) - то цей строк перевищує один рік (з 29 січня 2020 року по 25 березня 2021 року (дата реєстрації мого місця проживання в Україні); якщо обчислювати цей строк відповідно до вимог підпункту 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил № 1118 - то цей строк є меншим одного року на 4 дні (з 29 січня 2020 року по 25 січня 2021 року (дата зняття з постійного консульського обліку).

Отже, право позивача на звільнення від оподаткування митними платежами ввезеного ним транспортного засобу залежить від того, яка норма чинного законодавства підлягає до застосування до спірних правовідносин: положення підпункту "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України, чи підпункту 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил № 1118.

За положеннями ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви № 846/16 та № 1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява № 31443/96, пункт 115).

У пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Проаналізувавши вищенаведені рішення ЄСПЛ, оскільки національне законодавство допустило неоднозначне, множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, які звертаються за митним оформленням ввезених товарів, вважаю, що принципу верховенства права відповідатиме застосування закону, найбільш сприятливого для осіб, які звертаються за таким оформленням.

Отже, при регулюванні спірних правовідносин виходячи з принципу верховенства права та практики ЄСПЛ перевагу слід віддати саме тому нормативному акту, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача та відповідає його інтересам. Таким нормативним актом є підпункт "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України.

З приводу ієрархічної колізії нормативно-правових актів суд звертає увагу на такі висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлені у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 826/25373/15, адміністративне провадження №К/9901/30272/18 (ЄДРСРУ № 88654597).

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Однією із ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України. Ієрархічна колізія нормативно- правових актів - це колізія, яка виникає внаслідок регулювання одних фактичних відносин нормами, закріпленими в актах, що мають різну юридичну силу.

Верховний Суд зауважує, що правило, яке використовується для подолання ієрархічних колізій, є таким: у разі суперечності застосовуються норми, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають більш високу юридичну силу.

Так, Конституція України як акт найвищої юридичної сили встановлює, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України (ст. 113).

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, норми Митного кодексу України - закону мають вищу юридичну силу стосовно Правил № 1118, затверджених Наказом Державної митної служби України, що за правовою природою є підзаконним нормативно-правовим актом. Відтак ієрархічна колізія вказаних нормативно-правових актів вирішується на користь Митного кодексу України.

Окрім цього, 12 березня 2020 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №227/2015/18, провадження № 61-13866св19 (ЄДРСРУ № 88322414) вказав, що колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Таким чином, у разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

У зв`язку з цим наказ від 17 листопада 2005 року N 1118 "Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України" виданий Державною митною службою України відповідно до Положення про Державну митну службу України, затвердженого Указом Президента України від 24 серпня 2000 року N 1022 (1022/2000). Проте цей Указ Президента N 1022 (1022/2000) втратив чинність на підставі Указу Президента N 582/2011 ( 582/2011 ) від 12 травня 2011 року.

Крім того за своїм змістом Правила № 1118 конкретизують положення Митного кодексу України № 92-15 від 11 липня 2002 року, який втратив чинність 01 червня 2012 року на підставі Митного кодексу України № 4495-VI від 13 березня 2012 року, а також положення Закону України «Про порядок ввезення (пересилання) в Україну, митного оформлення й оподаткування особистих речей, товарів та транспортних засобів, що ввозяться (пересилаються) громадянами на митну територію України» № 2681-III (надалі - Закон № 2681-III), що також втратив чинність на підставі Митного кодексу України № 4495-VI від 13 березня 2012 року.

Так, у п. 1 Розділу І Правил № 1118 вказано, що дія цих Правил поширюється на транспортні засоби (далі - ТЗ), що переміщуються через митний кордон України громадянами, які не є суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, для вільного обігу (у тому числі з метою розкомплектування на запасні частини) на митну територію України (за її межі) або з метою транзиту, а також тимчасово вивозяться за межі митної території України. Вимоги цих Правил не застосовуються за умови документального підтвердження, що транспортні засоби ввозяться для особистого користування особами, зазначеними в статтях 287-290, 292-294 Митного кодексу України № 92-15.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 8 Закону № 2681-III, було дозволено ввезення у разі переселення на постійне місце проживання на кожного повнолітнього громадянина одного механічного транспортного засобу за кодами 87.01, 87.02, 87.03, 87.04, 87.05 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за умови, що він є власником такого транспортного засобу не менше року та за умови перебування такого транспортного засобу на обліку в країні постійного місця попереднього проживання не менше року.

Підпунктом 4.1 пункту 4 розділу 3 Правил № 1118 було конкретизовано положення пункту 13 ч. 1 ст. 8 Закону № 2681-III та роз`яснено як саме обчислювати річний строк перебування транспортного засобу у власності особи, оскільки такого роз`яснення Закон не містив.

У зв`язку з прийняттям Митного кодексу України № 4495-VI від 13 березня 2012 року втратив чинність ряд нормативно-правових актів, що регулювали відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, та справляння митних платежів, в тому числі втратив чинність і Закон № 2681- III.

Натомість у Митному кодексі України № 4495-VI від 13 березня 2012 року положення підпункту "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 МК, якими регулюється звільнення від оподаткування митними платежами товарів, призначених для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну, є чіткими і зрозумілими, такими, що не потребують конкретизації за допомогою підзаконних нормативно-правових актів.

Таким чином, Правила № 1118 хоч і є спеціальним нормативно-правовим актом, проте виданий пізніше Митний кодекс України № 4495-VI від 13 березня 2012 року по новому регулює спірні правовідносини, скасовуючи дію Закону № 2681-III та як наслідок - Правил №1118, що конкретизують положення цього Закону.

Отже, Митний кодекс України № 4495-VI від 13 березня 2012 року є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, а тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм цього кодексу.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, а також Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 182/7347/18.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що спірні правовідносини слід регулювати саме підпунктом "б" п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України.

Оскільки вказаний вище транспортний засіб ввезений ОСОБА_1 на митну територію України у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну, з урахуванням того, що він проживав на території Королівства Іспанії не менше трьох років (з 24 січня 2018 року по 25 січня 2021 року), а автомобіль перебував у його власності та був зареєстрований за ним в Головному управлінні транспорту Міністерства внутрішніх справ Уряду Іспанії понад один рік до дня реєстрації його місця проживання в Україні (з 29 січня 2020 року по 12 березня 2021 року), - у позивача виникло право на звільнення від оподаткування митними платежами вказаного вище транспортного засобу особистого користування масою 2,269 тонни.

Таким чином, відмова відповідача у здійсненні митного оформлення ввезеного позивачем автомобіля зі звільненням від оподаткування, що призвела до зайво сплачених ним митних платежів на суму 149 800 грн., порушує його права та інтереси.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн., згідно квитанції №73 від 21.05.2021.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. Визнати протиправними дії Галицької митниці Держмитслужби щодо відмови у митному оформленні ввезеного ОСОБА_1 на митну територію України автомобіля марки Volkswagen Touareg 2,5 TDI Q зі звільненням від оподаткування на підставі п.п. "б", п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлення випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209220/2021/00310.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 );

відповідач:

- Тернопільська митниця Державної митної служби України (місцезнаходження/місце проживання: вул. Текстильна, 38,м. Тернопіль,46400 код ЄДРПОУ/РНОКПП 43985576).

Головуючий суддя Подлісна І.М.