Справа № 280/6052/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2021 року Справа № 280/6052/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69063, м. Запоріжжя, провул. Тихий, буд.7; ),

Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (69068, м.Запоріжжя, вул.8 березня, 33).

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач 1), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування і виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 04 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року та з 08 червня 2017 року по 01 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 квітня 2019 року;

2) зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період 04 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року та з 08 червня 2017 року по 01 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 квітня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що проходив військову службу в Шевченківському районному військовому комісаріаті м.Запоріжжя, має статус учасника бойових дій. У січні 2021 року позивач звернувся до Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про нарахування та виплату грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період служби в Шевченківському районному військовому комісаріаті м.Запоріжжя, однак заяву позивача залишено без задоволення. З посиланням на норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) позивач вважає, що має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 20 липня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 21 липня 2021 року залучено до участі в справі в якості другого відповідача Шевченківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі також відповідач 2).

11 серпня 2021 року відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому з посиланням на норми Закону №2011-XII зазначає, що в особливий період, з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям, додаткової відпустки припиняється, у зв`язку з чим відсутні підстави для виплати грошової компенсації за не отриману додаткову відпуску. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

20 серпня 2021 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, та підтримав раніше висловлені аргументи, з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того, у відповіді на відзив позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування і виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 квітня 2019 року;

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 квітня 2019 року.

Тобто, у відповіді на відзив позивачем викладено позовні вимоги в частині періоду нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, відмінні від заявлених у позові.

Відповідно до частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

Отже, процесуальним законом не передбачено можливості зміни первісних позовних вимог шляхом викладення нових позовних вимог у відповіді на відзив.

Враховуючи, що у встановленому процесуальним законом порядку позивач заяву про зміну предмету позову не подавав, розгляд справи здійснюється за позовними вимогами, заявленими у позовній заяві.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Шевченківському районному військовому комісаріаті м.Запоріжжя, правонаступником якого є Шевченківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 16 червня 2015 року.

Відповідно до витягу з наказу військового комісара Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя (по стройовій частині) від 04 вересня 2015 року №158 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , заступника командира роти по роботі з особовим складом управління роти охорони, зараховано до списків особового складу Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя, на всі види забезпечення.

Згідно витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 29 вересня 2016 року №198, старшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 №174 від 05 вересня 2016 року начальником відділення офіцерів запасу і кадрів соборного районного військового комісаріату міста Дніпропетровська, вирішено вважати таким, що справи та посаду здав. З 29 вересня 2016 року виключено із списків особового складу Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя, та всіх видів забезпечення.

У подальшому, відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 08 червня 2017 року №114 старшого солдата ОСОБА_1 , начальника відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначеного на посаду начальника відділення забезпечення Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя з 08 червня 2017 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та вирішено вважати таким, що справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 1 060,00 грн. на місяць, шпк «майор».

За змістом витягу з наказу військового комісара Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя (по стройовій частині) від 01 квітня 2019 року №81 капітана ОСОБА_1 , начальника відділення забезпечення Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 25 лютого 2019 року №22 у запас за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вирішено вважати таким, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя. З 01 квітня 2019 року виключено із списків особового складу Шевченківського районного військового комісаріату м.Запоріжжя та всіх видів забезпечення.

Позивач звернувся до відповідача 2 із заявою від 15 січня 2021 року, у якій просив нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 16 червня 2015 року по 01 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Листом від 22 січня 2021 року Шевченківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки з посиланням на частину 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ повідомив про відсутність підстав для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2019 роки, як учаснику бойових дій.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача 1, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 04 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року та з 08 червня 2017 року по 01 квітня 2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 9 Закону №2011-XII (тут й надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до статті 4 Закону №504/96-ВР встановлено, зокрема такі види відпусток:

1) щорічні відпустки:

основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону);

інші додаткові відпустки, передбачені законодавством».

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР передбачено, що учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

У відповідності до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, з моменту набуття статусу учасника бойових дій позивач має право на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацом 1, 2 та 3 пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 19 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У розумінні абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Законом України від 17.03.2014 №1126-VII був затверджений Указ Президента України від 17.03.2014 №303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування у газеті «Голос України» від 18.03.2014 №49.

Таким чином, з 18.03.2014 по теперішній час в Україні діє особливий період.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав.

Отже, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Суд зазначає, що норми Закону №3551-XII не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII у спірний період.

Зважаючи на викладений аналіз, судом критично оцінюються і не можуть бути враховані доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткові відпустки.

Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Вищенаведене відповідає правовому висновку, викладеному у рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 16.05.2019, прийнятому у зразковій справі №620/4218/18 провадження №Пз/9901/4/19) та залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Суд зазначає, що оскільки позивач у період з 04 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року та з 08 червня 2017 року по 01 квітня 2019 року проходив військову службу у Шевченківському районному військовому комісаріаті м.Запоріжжя, правонаступником якого є Шевченківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, то протиправна бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, допущена вказаним суб`єктом владних повноважень, адже саме останній був зобов`язаний при звільненні позивача з військової служби видати відповідний наказ про нарахування та виплату позивачу такої компенсації та направити його безпосередньо до розпорядника бюджетних коштів.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію відпустки, як учаснику бойових дій, з 04 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року та з 08 червня 2017 року по 01 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2013 №389 (далі Положення №389) військові комісаріати є місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території. Військові комісаріати утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві, інших містах, районах, районах у містах.

Пунктом 6 Положення №389 визначено, що штатні посади військових комісаріатів комплектуються військовослужбовцями і працівниками Збройних Сил (далі - працівники) відповідно до їх штату та штатного розпису. Добір військовослужбовців для комплектування військових комісаріатів, їх призначення на посади, проходження військової служби та звільнення з неї здійснюється відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Призначення на посади та звільнення з посад військових комісарів та інших військовослужбовців військових комісаріатів здійснюється посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців. Військовий комісар призначає на посаду та звільняє з посади працівників військового комісаріату.

Згідно з пунктом 7 Положення №389 обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів. Військові комісаріати мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Виходячи з вищевикладеного, суд доходить до висновку, що Шевченківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є відокремленим підрозділом Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та не має самостійного фінансового органу, а тому належним відповідачем у вказаній частині позовних вимог є Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 04 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року та з 08 червня 2017 року по 01 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 квітня 2019 року.

Зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 04 вересня 2015 року по 29 вересня 2016 року та з 08 червня 2017 року по 01 квітня 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 01 квітня 2019 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач 1 - Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, місцезнаходження: 69063, м.Запоріжжя, пров.Тихий, 7, .
Відповідач 2 Шевченківський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, місце проживання: 69068, м.Запоріжжя, вул.8 березня, 33.

Повне судове рішення складено 22.09.2021.

Суддя М.О. Семененко