Справа № 240/3048/21
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3048/21

Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач: Капустинський М.М.

23 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо переведення її з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу " від 16.12.1993;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та здійснити нарахування та виплату з 14.01.2021 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, з урахуванням довідки про середній заробіток на аналогічній посаді на 14.01.2021 для призначення пенсії державного службовця на момент звернення, а саме 14.01.2021.

В обґрунтування позову зазначила, що їй призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003, після чого вона продовжувала працювати на посаді державного службовця. Наказом від 06 листопада 2017 року позивача звільнено з посади завідувача сектору платежів до пенсійної системи відділу платежів до пенсійної системи та контрольно - перевірочної роботи Бердичівського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. 30 січня 2020 року позивач зверталась до відповідача із заявою про переведення її з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію по інвалідності державного службовця, відповідно до вимог статті 37 Закону України "Про державну службу". Листом від 01.02.2021 позивачу відмовлено у задоволенні заяви, у зв`язку з тим, що позивач не досягла 60-ти річного віку.

Позивач вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області незаконною, його дії протиправними, а тому просила позов задовольнити.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року позов задоволено.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу ".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та здійснити нарахування та виплату з 14.01.2021 ОСОБА_1 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідки про середній заробіток за січень 2021 року на посаді головного спеціаліста для розрахунку пенсії та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на момент звільнення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права він просить скасувати оскаржене судове рішення прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представником позивача також подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року по справі № 240/3048/21 в частині абз. З резолютивної частини рішення та змінити абз. З резолютивної частини рішення наступним чином:

"Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та здійснити нарахування та виплату з 14.01.2021 ОСОБА_1 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 року, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, видані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області та долучені до матеріалів справи із супровідним листом вих. №0600-0502-7/28560від 12.04.2021 року. Судові витрати позивача, пов`язані з із розглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на відповідача".

На адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду 17.09.2021 року надійшов відзив від представника ОСОБА_1 в якому він просить залишити апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області без задоволення та задовольнити апеляційну скаргу позивачки.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, ОСОБА_1 згідно довідки МСЕК Серія 12 ААВ №008469 за результатами повторного огляду визнана особою другої групи інвалідності загального захворювання з 27.04.2020 по 01.05.2023.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію по інвалідності, обчислену відповідно до Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

14.01.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про перехід на пенсію державного службовця, передбачену Законом України "Про державну службу".

Листом від 01.02.2021 №0600-0306-8/9209 відповідач відмовив у задоволенні заяви позивача. Повідомив, що згідно п.10 ст.37 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 року №52, ст.490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до, статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців та із за наявності страхового стажу 30 років, за умови досягнення пенсійного віку для жінок - 60 років

Відповідач повідомив, що позивач не досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернулась із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, зокрема щодо необхідності зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування та виплату з 14.01.2021 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, з урахуванням довідки про середній заробіток за січень 2021 року на посаді головного спеціаліста та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на момент звільнення.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Згідно з частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом № 889-VIII.

Відповідно до п.2 розд.ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п.10, 12 розд. ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з положеннями частини 1 статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.9 ст.37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Положеннями ч.10 ст.37 Закону № 3723-XII визначено, що якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі.

Згідно з нормами ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII визначено, якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі.

Так, у відповідності до довідки про розрахунок стажу державного службовця від 16.12.2020 №0600-0702-8/73276 встановлено, що трудовий стаж ОСОБА_1 на державній службі станом на 01.05.2016 становив 21 рік 09 місяців 10 днів, вона є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК Серія 12 ААБ №008469, виданої 04.05.2020.

Як свідчить трудова книжка НОМЕР_1 , за останнім місцем роботи позивач працювала на посаді головного спеціаліста Чуднівського відділу обслуговування громадян Бердичівського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області, тобто на посаді державного службовця.

Отже, ОСОБА_1 , є інвалідом ІІ групи, має стаж на посаді державної служби понад 20 років, перед зверненням за призначенням пенсії працювала на посаді, віднесеній до посад державних службовців, а тому має право на призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст.37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки з пенсії по інвалідності, призначеної їй відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону № 3723-XII.

Враховуючи встановлені в справі обставини та положення чинного законодавства колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що полягають у відмові позивачу у переведенні її з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу ".

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 13.02.2019 по зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18) ознаками такої типової справи визначено:

а) позивач - особа, яка займає (або займала) посаду держслужби та якій встановлена інвалідність;

б) відповідач - територіальний орган Пенсійного фонду України;

в) предмет спору - вимога зобов`язати відповідача призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Також зазначено, що Висновки Великої Палати Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону № 3723. На інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі, можуть впливати відмінності в обставинах справи, зокрема щодо стажу позивача.

Згідно з положеннями ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права позивача та його відновлення, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування та виплату з 14.01.2021 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, з урахуванням довідки про середній заробіток за січень 2021 року на посаді головного спеціаліста та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця на момент звільнення.

Однак, колегія суддів вважає помилковою таку позицію суду першої інстанції та враховуючи встановлені в справі обставини та положення чинного законодавства приходить до висновку, що належним способом захисту права позивача, порушеного оскаржуваною відмовою відповідача є саме зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та здійснити нарахування та виплату з 14.01.2021 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, з урахуванням довідки про середній заробіток на аналогічній посаді на 14.01.2021 для призначення пенсії державного службовця на момент звернення, а саме 14.01.2021.

Щодо відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч.2 ст.134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат належать:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч. 5. ст.134 КАС визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з положеннями ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Системний аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Однак, витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокатом позивача надано:

- договір про надання правничої допомоги від 29.12.2020;

- розрахунок суми гонорару на суму 3000 грн., в якому зазначено характеристику наданої правової допомоги, кількість часу витраченого для її надання та розрахунок за надану послугу;

- ордер ЖТ №1008802 від 29.12.2020, квитанція до прибуткового касового ордеру від 29.12.2020.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, надані представником позивача письмові докази підтверджують вартість витрат на професійну правничу допомогу, тому вимоги про стягнення з відповідача витрат в розмірі 3000 грн. колегія суддів вважає є обґрунтованими.

Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що вказана сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем в розмірі 3000 грн., є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на наведене, з урахуванням фактичного обсягу виконаної роботи та її складності, апеляційний суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 3000,00 грн.

Пунктом 4 ч.1 ст.317 КАС України встановлено, що підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний публічно-правовий спір, однак дійшов помилкового висновку щодо вказаних у мотивувальній частині постанови апеляційного суду обставинам, а тому оскаржуване рішення суду слід змінити задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та відмовивши у задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

В задоволенні апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - відмовити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії змінити, виклавши третій та четвертий абзац резолютивної частини рішення Житомирського окружного адміністративного суду викласти наступним чином:

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та здійснити нарахування та виплату з 14.01.2021 пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993, з урахуванням довідки про середній заробіток на аналогічній посаді на 14.01.2021 для призначення пенсії державного службовця на момент звернення, а саме 14.01.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.