Справа № 360/3900/21
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

23 вересня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/3900/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26 липня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері передбаченої ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2019, 2020,2021 роки;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері передбаченої ст.19 Законом України «Про відпустки» за 2019, 2020, 2021 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вона 02 квітня 2019 року на підставі Положення про проходження військової служби призвана у Збройні Сили України за контрактом, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_2 від 04 серпня 2017 року та витягом з Наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 02.04.2019 № 72.

21.05.2018 Позивач отримав статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_4 .

31.05.2021 Позивач на підставі наказу 43-РС командира військової частини № НОМЕР_1 була звільнена з військової служби у запас відповідно до частини п`ятої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» пункт 2 підпункту «г» ( через сімейні обставини обставини - як військовослужбовці - жінки, які мають дитину ( дітей) віком до 18 років ( якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу), що підтверджується копією військового квитка серія НОМЕР_2 від 04 серпня 2017 року та витягом з наказу командира військової частин НОМЕР_5 від 31.05.2021 № 155.

ОСОБА_1 має сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_6 де мати вказана ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, зазначено, що відомості про батька записані відповідно до частин першої статті 135 Сімейного кодексу України. Тобто, Позивачка має статус одинокої матері.

31.05.2021 відповідно до витягу з наказу № 155 командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Позивача, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Всупереч вимогам ст. 19 Закону України "Про відпустки" Позивачу при звільненні не виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як одинокій матері за 2019, 2020,2021 роки.

Позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся до Відповідача з рапортом в якому просив виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як одинокій матері за 2019,2020, 2021 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Однак, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України надала Довідку від 01.06.2021 за № 891, що старшому солдату ОСОБА_1 за період служби у військовій частині НОМЕР_1 з 02 квітня 2019 року по 31 травня 2021 року додаткова відпустка, як матері-одиначкі відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» та статті 73 КЗпП не надавалась, грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку не виплачувалась.

Ухвалою суду від 02.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Ухвалу суду направлено учасникам справи.

Відповідачем, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження в адміністративній справі, направлено до суду відзив на позов від 20.09.2021 за реєстр. № 31340/2021, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти пред`явлених позовних вимог відповідач стверджує, що позивачем за період проходження служби військової служби не було подано рапорт про надання йому додаткової відпустки відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» або про виплату компенсації за не використані дні додаткової відпустки.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву, відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ) з 02.04.2019 по 31.05.2021 проходив військову службу в Збройних силах України, що підтверджується наявними копіями паспорта громадянина України (а.с. 4), картки платника податків (а.с. 5) та військовим квитком (а.с. 7-10).

31.05.2021 наказом № 155 командира Військової частини НОМЕР_1 позивача звільнено відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (арк. спр. 12).

Військовою частиною НОМЕР_1 шляхом надання довідки від 01.06.2021 № 891113 повідомлено позивача, що з 2019 по 2021 року додаткову відпустку (як одинокій матері на дитину до 18 років) вона не використовувала, грошової компенсації за невикористану відпустку не отримувала.

Вважаючи своє право на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки порушеним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) встановлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону №504/96-ВР жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.

Вказана норма діє з 01.01.2010, тобто з часу набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей" від 19.05.2009 №1343-V та до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі одиноким матерям.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що позивач має право на грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки", припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 10.1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які є мають статус військовослужбовця, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до частини 14 статті 10.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, одиноким матерям.

З урахуванням викладеного, право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, не може бути обмеженим.

Варто зауважити, що у відзиву на позовну заяву відповідач вказує лише одну підставу відмови у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, це - наявність "особливого періоду".

Водночас, слід зазначити, що на звернення позивача щодо виплати компенсації за невикористанні днів додаткової відпустки, як одинокій матері, відповідачем видано довідку від 01.06.2021 № 891, в якій вказано, що позивачу з 02.04.2019 по 31.05.2021 додаткова відпустка як матері-одиначкі не надалась, грошова компенсація не виплачувалась (а.с. 20).

Тобто, відповідачем не оспорюється доводи позивача щодо її статусу одинокої матері протягом 2019-2021 років.

З огляду на викладене, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої частиною 1 статті 19 Закону України "Про відпустки" з 2019 року до 2021 року.

Відтак, не є обґрунтованими доводи відповідача про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за не отримані додаткові відпустки.

Отже, відповідач не довів правомірність ненарахування та невиплати позивачу при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої статтею 182-1 Кодексу законів про працю України, як одинокій матері, за період з 2019 року по 2021 рік, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з метою захисту порушеного права позивача, суд вважає необхідним необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст.182-1 КЗпПУ, як одинокій матері, за період з 2019 по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно норм КАС України у даній справі підлягали оплаті судові витрати за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 908,00 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, а згідно з частиною першою статті 139 КАС України судові витрати підлягали оплаті, судовий збір у розмірі 908,00 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача до Державного бюджету України.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 257-262, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері передбаченої ст. 19 Закону України «Про відпустки» за 2019, 2020,2021 роки;

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері передбаченої ст.19 Законом України «Про відпустки» за 2019, 2020, 2021 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тихонов