Справа № 500/29/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/29/21 пров. № А/857/7299/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про скасування рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Баранюк А.З.,

час ухвалення рішення: 09:59:57,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення: 09.03.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) (з урахуванням заяви від 18.01.2021) про визнання протиправним та скасування рішення №21494-17744/К-03/8-2800/20 від 07.08.2020.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року зобов`язано Пенсійний фонд України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 22 червня 2020 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не було вжито достатніх і належних заходів, спрямованих на надання повної, всебічної та вмотивованої відповіді на його скаргу.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на його незаконність та необгрунтованість, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд не надав оцінки як слід зарахувати період з 17 лютого по 31 березня 2020 року. Зазначає, що не надана оцінка щодо зобов`язання зарахування, чи відмови у зарахуванні судом суми переплати у розмірі 1039,06 грн.

В зв`язку з відсутністю клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звертався до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявами про обчислення страхового стажу та про призначення йому пенсії за віком.

Як вбачається із наданих відповідей на вказані заяви від 18.12.2020 №664-6692/К-02/8-1900/20 (а.с. 19-21), від 28.02.2020 №380-394/К-02/8-1900/20 (а.с. 11-12) та від 04.06.2020 (а.с. 13-15), страховий стаж позивача складає 26 років 09 місяців 22 дні, що є меншим за необхідний, і для призначення пенсії за віком підстав немає.

27.04.2020 між Головним управління ДПС у Тернопільській області та ОСОБА_1 було укладено типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) (а.с. 24-25).

Пунктом першим розділу ІІІ даного договору визначено, що на момент підписання договору: розмір мінімальної заробітної плати становить 4723,00 грн; розмір єдиного внеску становить 22%; мінімальний страховий внесок становить 2078,12 грн; максимальний розмір єдиного внеску становить 1558590 грн.

Пунктом другим розділу ІІІ даного договору визначено, що сторона 2 (позивач) сплачує єдиний внесок за попередній період з 01.02.2017 по 31.08.2017.

Згідно пункту третього розділу ІІІ даного договору єдиний внесок за попередній період, з урахуванням коефіцієнта 2 становить 14546,84 грн.

На виконання умов вказаного договору позивачем 29.04.2020 було сплачено 15585,90 грн єдиного соціального внеску, що підтверджується копією квитанції №0.0. (а.с. 26).

В подальшому, що не заперечується сторонами, позивач 22.06.2020 звернувся до відповідача зі скаргою щодо зарахування йому переплаченої сума єдиного соціального внеску у розмірі 1039,06 грн, згідно типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 29.04.2020, зарахування до його страхового стажу відповідного періоду та призначення пенсії за віком.

Розглянувши вказану скаргу, відповідач листом від 07.08.2020 №2149-17744/К-03/8-2800/20 повідомив позивача про те, що його страховий стаж складає 26 років 09 місяців 22 днів, і оскільки ним не підтверджено наявність 27 років страхового стажу, підстав для призначення йому пенсії немає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Як вірно враховано судом, процедуру подання та розгляду скарг на рішення про призначення, перерахунок, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, виплаті пенсій (далі рішення), прийняті головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, управліннями Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі органи, що призначають пенсії) визначено Порядком розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 12.10.2007 № 18-6, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 листопада 2007 року за № 1241/14508 (далі Порядок № 18-6).

Вимогами пунктів 2-4 Порядку № 18-6 передбачено, що у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.

Скарга на рішення органу, що призначає пенсії, подається громадянином особисто або законним представником відповідно до законодавства або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі заявник).

Подання скарги відповідно до цього Порядку не позбавляє заявника права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.

Скарга на рішення управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах подається відповідно до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі регіональні органи Пенсійного фонду України), на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.

Відповідно до п. 9 Порядку № 18-6 орган Пенсійного фонду України зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його у термін не більше одного місяця від дня надходження скарги на адресу заявника поштою або надати йому під розписку.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган за результатом проведеної перевірки повинен прийняти відповідне вмотивоване рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у скарзі від 22.06.2000 позивачем, зокрема, ставилося питання про зарахування до його страхового стажу періоду згідно переплаченої суми єдиного соціального внеску у розмірі 1039,06 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в листі від 07.08.2020 №2149-17744/К-03/8-2800/20 відповідачем розглядалося питання лише про призначення позивачу пенсії за віком і лише по даному питанню в межах своїх повноважень відповідач надав відповідь.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що відповідачем не було вжито достатніх і належних заходів, спрямованих на надання повної, всебічної та вмотивованої відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 22.06.2020 відповідно до вимог Порядку.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абз.2 ч.4 ст.245 КАС України).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Пенсійного фонду України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 22 червня 2020 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не надав оцінки як слід зарахувати період з 17 лютого по 31 березня 2020 року, то такі є безпідставними з огляду на те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі №500/2983/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 17 лютого 2020 року по 31 березня 2020 року.

Відтак, судовим рішенням зобов`язано пенсійний орган зарахувати спірний стаж і у разі невиконання такого, позивач вправі звернутись до суду із заявою в порядку, передбаченому статтею 383 КАС України.

При цьому, колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі № 500/29/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин