Справа № 600/943/21-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/943/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк О.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

23 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідача), в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України Управління обслуговування громадян Кіцманського відділу обслуговування громадян від 09.09.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Чернівецькій області призначити позивачеві пенсію за вислугу років.

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 09.06.2021 позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.

Також зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що спеціальний стаж роботи, який дає право позивачеві на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", станом на 11.10.2017 становив 23 роки 10 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення такого виду пенсії.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до архівної довідки виробничо-структурного підрозділу "Івано - Франківської дирекції залізничних перевезень" від 10.12.2019 № ДНА-26/512-С встановлено, що в наказах з особового складу архівного фонду Дитячих ясла - саду № 12 станції Чернівці Львівської залізниці, позивач значиться помічником вихователя з 03 грудня 1990 року (наказ № 116 від 05 грудня 1990 року), нянею - санітаркою з 01 лютого 1995 року (наказ № 14 параграф 1 від 01 лютого 1995 року), вихователем з 01 лютого 1995 року (наказ № 14 параграф 2 від 01 лютого 1995 року) до 01 листопада 1996 року (наказ № 9 від 01 листопада 1996 року).

Згідно довідки № 2 від 31.01.2020 Дошкільного навчального закладу № 50 Управління освіти Чернівецької міської ради вбачається, що позивач працює на посаді вихователя в дошкільному навчальному закладі № 50 з 01.11.1996 (наказ № 2 від 01.11.1996 року) по даний час.

Відповідно до розрахунку стажу, загальний стаж ОСОБА_1 становить 36 років 6 місяців 14 днів, в тому числі працівника освіти 22 роки 8 місяців 11 днів.

Судом також досліджена трудова книжка НОМЕР_1 від 11.07.1983 ОСОБА_1 , згідно записів якої підтверджено наявність спеціального та загального стажу позивача.

09.09.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років позивачеві (лист № 2400-0207-8/25199). Відмова у призначенні пенсії на пільгових умовах обумовлена тим, що спеціальний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на 11.10.2017 становив - 23 роки 10 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, за змістом пункту 2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2018 року визначено, що особам, які на день набрання чинності Закону №2148-VIII (на 11.10.2017) мають вислугу років передбачену, зокрема, статтею 55 Закону №1788-ХІІ, пенсії за вислугу років призначаються з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон - №1788-ХІІ).

Відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (в редакції Законів України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213 та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року №911-VIII. Вирішено, що вказані положення які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Зокрема, у вказаному рішенні Конституційний Суд України вказав, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам льотного і льотно-випробного складу, освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, артистам театрально-концертних та інших видовищних закладів, підприємств, колективів встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Установлення положеннями Закону №1788 віку виходу на пенсію окремих категорій громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком, є посяганням на сутність права на пенсійне забезпечення.

На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" до оспорюваних положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення". А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст.51 Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст. 54, 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, положення пункту "е" частини 1 статті 55 Закону №1788-XII не застосовуються до спірних правовідносин у частині урахування наявності такої умови для призначення пенсії позивачу за вислугу років як досягнення певного віку та наявність спеціального страхового стажу до 01.01.2016 - 25 років 6 місяців.

Таким чином, з огляду на неможливість врахування при визначенні категорії осіб, які мають право на вислугу років, та умов призначення пенсії за вислугу років пункту "е" частини 1 статті 55 Закону №1788-XII у редакції, яка визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213 та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тобто, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п. е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у випадку позивача звертаючись із заявою про призначення пенсії за вислугу років, п. е ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Як встановлено судом першої інстанції, спеціальний стаж роботи позивача станом на дату подання заяви про призначення пенсії становив понад 25 років. При цьому, згідно відмови - листа посадових осіб відповідача, зазначено, що спеціальний стаж роботи позивач, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017, складає 23 роки 10 місяців 13 днів.

Однак судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці, спеціальний стаж позивача на момент звернення до відповідача, становить більше ніж 25 років, що дає право на отримання пенсії за вислугу років. Крім того, зазначене підтверджується наявним у матеріалах справи архівними довідками.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується спеціальний стаж позивача (більше 25 років), який є достатнім для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправною та скасування відмови посадових осіб у призначенні позивачеві пенсії за вислугу років відповідно до п. е ст. 55 Закону України " Про пенсійне забезпечення" підлягала задоволенню та з метою належного захисту прав позивача, враховуючи визначені законодавством повноваження ГУ ПФУ у Чернівецькій області в частині призначення пенсії, правомірно зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду у цій справі.

Суд також враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.