Справа № 419/1567/21
Суддя: Мартинюк В. Б.
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 419/1567/21
Провадження № 2-а/419/18/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Мартинюка В. Б.,

за участю: секретаря - Московченко О.В.,

представника позивача - Іщенка Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області адміністративну справу за позовом Іщенка Дениса Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Інспектора поліції Щастинського РВП ГУНП в Луганській області капрала поліції Скоробагатько Євгена Сергійовича, Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання незаконними дій інспектора Щастинського відділу поліції ГУНП в Луганській області та скасування постанови, -

встановив:

Іщенко Д.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з зазначеним позовом до Інспектора поліції Щастинського РВП ГУНП в Луганській області капрала поліції Скоробагатько Євгена Сергійовича, Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання незаконними дій інспектора Щастинського відділу поліції ГУНП в Луганській області та скасування постанови.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача посилався на те, що 02 липня 2021 року інспектором поліції Щастинського відділу поліції ГУНП в Луганській області Скоробагатьком Євгеном Сергійовичем було розглянуто справу та винесено постанову серія ЕАН № 4429164 якою, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу 340 грн. Повну частину постанови посадова особа ГУНП в Луганській області в порушення норм КУпАП не надала позивачу, а надав лише відривну її частину для сплати протизаконного штрафу.

Відповідно до змісту відривної частини постанови, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом 02.07.2021 о 1 год. 47 хв. здійснив зупинку менш ніж за 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п. 15.9 (г)ПДР - Порушення заборони зупинки на пішохідних переходах.

Звертаючись до суду з позовом представник позивача зазначив, що дійсно, 02 липня 2021 року приблизно о 1 год. 20 хв. позивач рухався на автомобілі SCANIA реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом реєстраційний номер НОМЕР_2 по маршруту м. Станиця- Луганська - м. Кремінна через смт Новоайдар. На виїзді з смт Новоайдар біля елеватора, зупинився на вимогу поліцейського на блокпосту. Після чого працівник поліції пояснив, що відповідно до вказівки керівництва Управління поліції в Луганській області він зобов`язаний виписати позивачу штраф з будь якої причини. На заперечення позивача відносно притягнення громадян України безпідставно до адміністративної відповідальності не допускається, що гарантовано Конституцією, КАС України та КУпАП. Зазначене було проігноровано працівниками поліції. Жодного правопорушення не вчиняв, так як зупинився на блокпосту де є теобразне перехрестя прямо на якому розміщений блокпост, рух транспорту на якому здійснюється за командою чергових на ньому працівників поліції, крім того встановлені додаткові знаки (стоп-контроль та інші) та розмітка. Вимоги позивача надати докази правопорушення, також були проігноровані працівниками поліції. Окрім цього чергові поліцейські блокпосту не мають права складати постанови про порушення Правил дорожнього руху та просто фізично не можуть зафіксувати порушення, оскільки мають знаходитися на посту де здійснюють чергування.

Не погодившись з зазначеною постановою ОСОБА_1 звернувся до суду та просив визнати незаконною та скасувати постанову про притягнення його до відповідальності, а провадження по справі закрити.

Ухвалою Новоайдарського районного суду від 19.07.2021 року відкрито провадження у справі. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

27.08.2021 року від відповідача - Головного управління Національної поліції в Луганській області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі за необґрунтованістю, вказав, що інспектор СРПП Щастинського РВП ГУНП в Луганській області Кудінов І.В. діяв на підставі чинного законодавства та у спосіб встановлений нормативно правовими актами.

02.09.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про стягнення судових витрат, понесених у результаті розгляду справи, в якому останній просив суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у сумі 454 грн та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 5000 грн.

Від відповідача - Головного управління Національної поліції в Луганській області надійшов відзив на клопотання про стягнення судових витрат, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні відповідного клопотання повністю у зв`язку з необґрунтованістю, оскільки матеріали справи не містять документів, які підтверджують виконання послуг та підтверджують фактичність понесення зазначених витрат та їх розміру. Також вказала, що в провадженні суду перебуває декілька аналогічних справ за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Іщенко Д.М., які є аналогічними за своїм змістом та предметом, у зв`язку з чим гонорар адвоката є завищеним з урахуванням нескладності справи та витраченого часу.

В судовому засіданні представник позивача Іщенко Д.М. підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують витрати на правову допомогу.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник відповідача - ГУНП в Луганській області в поданому відзиві просила розглянути справу без участі представника ГУНП в Луганській області.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно копії постанови серії ЕАН №4429164 від 02.07.2021 року, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом д.з. НОМЕР_3 02.07.2021року о 01 год. 47 хв. здійснив зупинку менше ніж за 10 метрів від пішохідного переходу , чим порушив п. 15.9 (г) ПДР, тим самим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с.31).

З цієї копії постанови встановлено, що вона складена інспектором Щастинського РВП ГУНП в Луганській області Кудіновим І.В.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому, положеннями ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №15 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки наданими до матеріалів справи про адміністративне правопорушення доказами не підтверджується та обставина, що позивач порушив вимоги п. 15.9 (г) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Судом, під час перевірки обставин справи та дослідження доказів встановлено, що з матеріалів справи не вбачається, що поліцейським відбирались пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків вказаного правопорушення чи вживались інші заходи щодо з`ясування обставин вчинення позивачем дій, вказаних в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження зазначалось про надання матеріалів справи про адміністративне правопорушення та відеозаписів, про те представником відповідача було долучено тільки копію постанови серії ЕАН № 4429164 від 02.07.2021 року та заяви про направлення для примусового виконання зазначеної постанови.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується жодним доказом, а відповідачем, в порушенням вимог ст. 280 КУпАП, додатково не було встановлено чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а відтак постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, підлягає скасуванню.

Слід зауважити, що вимоги ч.3 ст. 286 КАС України передбачають, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконною відповідної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, на підтвердження якого суду надано копію договору про надання правової допомоги, договір на оплату адвокатських послуг у розмірі 5000 грн, акт виконаних робіт.

Перевіривши дане клопотання на дотримання вимогам ст.134 КАС України, суд вважає, що воно підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також суд зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

Встановивши, що згідно акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги № 17/21 від 24.09.2021 року позивачу було надано адвокатом правові консультації, складання позову, прибуття до суду 22.07.2021 року, 01.09.2021 року, 24.09.2021 року, складання клопотань, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн є необґрунтований, з урахуванням складності справи та вважає, що у даному випадку представником позивача не доведено, що такі витрати були фактичними, а тому наявні підстави для задоволення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Окрім цього як встановлено в судовому засіданні складав оскаржувану постанову інспектор Щастинського РВП ГУНП в Луганській області майор поліції Кудінов Іван Васильович, а не Інспектора поліції Щастинського РВП ГУНП в Луганській області капрала поліції Скоробагатько Євгена Сергійовича.

Керуючись ст. ст. 256, 268 КпАП України ст. ст. 9, 14, 77, 90, 194, 241, 242, 243, 246, 250, 255, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов Іщенка Дениса Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Інспектора поліції Щастинського РВП ГУНП в Луганській області капрала поліції Скоробагатько Євгена Сергійовича, Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання незаконними дій інспектора Щастинського відділу поліції ГУНП в Луганській області та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення серії ЕАН № 4429164 від 02.07.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у сумі 454 гривні.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення, шляхом направлення скарги через Новоайдарський районний суд Луганської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 27 вересня 2021 року.

Головуючий В. Б. Мартинюк