Справа № 826/781/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/781/18 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.10.2017 № 2 та №2.

Позов обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентом є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2019 року, у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Втім, постановою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року касаційну скаргу Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Подільського району» задоволено, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2019 року та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 березня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не надано належної правової оцінки документам, складеним під час здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Вастон» (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних та сертифікатів відповідності товару); не досліджено (не спростовано) факту підписання видаткових накладних іншими уповноваженими працівниками цього товариства.

При цьому, в основу своїх рішень суди помилково поклали лише свідчення ОСОБА_1 , яка заперечує свою участь у діяльності ТОВ «Вастон», оскільки цей факт не може бути беззаперечним доказом безтоварності спірних операцій, за умови наявності у інших осіб права підпису первинних документів.

Крім того, суд касаційної інстанції вказав, що суди не проаналізували пояснення третьої особи щодо наявності факторів, які вплинули на свідчення ОСОБА_1 , а саме: наявність заборгованості у останньої перед ТОВ «Вастон» внаслідок укладення 11 червня 2014 року договору про надання поворотної фінансової допомоги; зобов`язання повного погашення заборгованості у випадку припинення трудових відносин із цим товариством; звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ТОВ «Вастон» 01 березня 2016 року та звернення товариства до суду з позовом про стягнення заборгованості у зв`язку з відмовою добровільного виконання зобов`язання за договором; порушення кримінального провадження 12 квітня 2016 року на підставі протоколу допиту ОСОБА_1 .

Отже, під час нового розгляду справи необхідно дослідити, зокрема той факт чи були наявні у будь-якої іншої особи на час здійснення господарських операцій права на управління підприємством, підписання документів тощо; ким та на яких підставах підписувались первинні бухгалтерські документи; викликати свідків для надання пояснень; оцінити докази відповідно до вимог статті 90 КАС України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року, у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що всі допитані в суді першої інстанції свідки підтвердили наявність укладання та підпису первинних документів, які відображають реальність господарських операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

На думку апелянта, всі первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують здійснення господарських операцій за участю позивача та ТОВ «Вастон» були вилучені слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Вінницькій області, тому позивач був позбавлений можливості подати весь пакет документів.

У відзиві на апеляційну скаргу контролюючий орган зазначає про те, що позивачем внаслідок надання послуг щодо обслугування автомобільних шляхів за ціною, нижчою собівартості таких послуг в порушення вимог пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України занижено суму податкового зобов`язання всього на суму 57126, 21 грн.

Окрім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачем у порушення вимог статті 198 Подактового кодексу України завищено податковий кредит з податку на додану вартість за травень 2014 року березень 2015 року у загальній сумі 391 994, 39 грн.

Також відповідач просить здійснювати розгляд справи за участі його представника, втім у задоволенні такого клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Враховуючи, що позивачем пред`явлено вимоги, які у відповідності до частини шостої статті 12 КАС України належать до справ незначної складності, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.01.2020 дану справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, слід зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З урахуванням предмету спору та тієї обставини, що відповідно до вимог статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України сторони не позбавлені права подати будь-які письмові пояснення та докази в підтвердження власної позиції, враховуючи, що дана справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), з огляду на положення п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

У поясненнях на апеляційну скаргу ТОВ «Вастон» зазначено про те, що судом першої інстанції не було досліджено умови господарських договорів з іншими контрагентами, не досліджено письмові пояснення щодо упередженості свідчень ОСОБА_1 та проігноровано висновки судово-почеркознавчої експертизи від 21 грудня 2018 року та висновки судово-економічної експертизи від 04 січня 2019 року.

На думку третьої особи, судом першої інстанції не було враховано вказівки суду касаційної інстанції, відповідно прийнято незаконне рішення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 18.08.2017 по 15.09.2017 та з 18.09.2017 по 29.09.2017 посадовими особами Головного управління ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, валютного - за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.04.2014 по 30.06.2017.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт від 06.10.2017 № 405/26-15-14-02-03/3359121, яким встановлено порушення КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району»:

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 на 260337,49 грн;

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України та пункту 5 П(С)БО 11, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 92457,46 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 92457,46 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на суму 449120,00 грн, у тому числі по періодах: травень 2014 року на суму 18071,00 грн, червень 2014 року на суму 34004,84 грн, липень 2014 року на суму 31010,77 грн, серпень 2014 року на суму 30718,10 грн, вересень 2014 року на суму 46996,62 грн, жовтень 2014 року на суму 75771,08 грн, листопад 2014 року на суму 36095,40 грн, грудень 2014 року на суму 42945,05 грн, січень 2015 року на суму 75459,73 грн, лютий 2015 року на суму 40222,13 грн, березень 2015 року на суму 17825,88 грн.

За результатами розгляду заперечень, Головне управління ДФС у м. Києві повідомило позивача про залишення без змін висновку акта перевірки від 06.10.2017 № 405/26-15-14-02-03/3359121.

На підставі складеного Акту перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 27.10.2017 № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 360399,00 грн, у тому числі: 288319, грн - за податковими зобов`язаннями та 72080 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- від 27.10.2017 № 2, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 417879 грн, у тому числі: 352795,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 65084,00 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 28.12.2017 № 31833/6/99-99-11-01-01-25 скаргу КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 27.10.2017 №2 та № 2 - без змін.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки документи бухгалтерської звітності, надані позивачем, не можуть вважатись такими, що відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що в сукупності з іншими доводами контролюючого органу свідчить про не підтвердження фактичного виконання зобов`язань за договором між позивачем та його контрагентом, тому податкові повідомлення-рішення від 27.10.2017 №2 та №2 є правомірними.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції в з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

За пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому, методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248 (далі - НП(С)БО № 16).

Відповідно до пунктів 5-9 НП(С)БО №16 витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо; попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг; погашення одержаних позик; інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту); витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; балансова вартість валюти.

З аналізу наведених правових норм ПК України вбачається, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до вимог п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

У силу вимог п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Отже, оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.

Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді позивач мав наступні господарські взаємовідносини з ТОВ «Вастон».

Так, 16.05.2014 між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» в особі начальника ОСОБА_2 , як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вастон» в особі директора Присажнюк В.М., як постачальником, укладено договір № 16/05-10 про закупівлю товарів за державні кошти, за умовами якого постачальник зобов`язується у травні-серпні 2014 року поставити замовнику товар, передбачений цим договором, а замовник прийняти і оплатити такий товар. Товар може постачатися окремими партіями, згідно потреб замовника. Під партією товару розуміється обсяг товару, що перевозиться в одному бензовозі, якщо замовник має намір придбати товар за талонами з АЗС, то об`єм партії товару визначається у заявці останнього.

Пунктом 1.2 договору визначено найменування товару: паливо рідинне та газ; оливи мастильні (бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо). Загальна вартість продукції складає 1 484 940 грн, у тому числі ПДВ - 247 490 грн.

При цьому, до договору вносилися зміни відповідно до додаткових угод № 1 від 03.07.2014, № 2 від 11.07.2014, № 3 від 07.08.2014.

Крім того, 26.08.2014 між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» в особі начальника ОСОБА_2 , як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вастон» в особі директора Присажнюк В.М., як постачальником, укладено договір № 85 про закупівлю товарів за державні кошти, за умовами якого постачальник зобов`язується у вересні-грудні 2014 року поставити замовнику товар, передбачений цим договором, а замовник прийняти і оплатити такий товар. Товар може постачатися окремими партіями, згідно потреб замовника. Під партією товару розуміється обсяг товару, що перевозиться в одному бензовозі, якщо замовник має намір придбати товар за талонами з АЗС, то об`єм партії товару визначається у заявці останнього.

Пунктом 1.2 договору визначено найменування товару: паливо рідинне та газ; оливи мастильні (бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо). Загальна вартість продукції складає 1 462 650 грн, у тому числі ПДВ - 243 775 грн.

Того ж дня, 26.08.2014 між Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» в особі начальника ОСОБА_2 , як замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вастон» в особі директора Присажнюк В.М., як постачальником, укладено договір № 86 про закупівлю товарів за державні кошти, за умовами якого постачальник зобов`язується у вересні-грудні 2014 року поставити замовнику товар, передбачений цим договором, а замовник прийняти і оплатити такий товар. Товар може постачатися окремими партіями, згідно потреб замовника. Під партією товару розуміється обсяг товару, що перевозиться в одному бензовозі, якщо замовник має намір придбати товар за талонами з АЗС, то об`єм партії товару визначається у заявці останнього.

Згідно з пунктом 1.2 договору постачається наступний товар: паливо рідинне та газ; оливи мастильні (бензин А-92, бензин А-95, дизельне паливо). Загальна вартість продукції складає 1 561 500 грн, у тому числі ПДВ - 260 250 грн.

На підтвердження виконання вказаних договорів, сторонами оформлені видаткові накладні від 23.09.2014 № Рн140923/004, від 11.09.2014 № Рн140911/001, від 01.09.2014 №Рн140901/010, від 24.09.2014 № Рн140924/001, від 11.07.2014 № Рн140711/003, від 08.07.2014 № Рн140708/002, від 09.07.2014 № Рн140709/002, від 25.07.2014 №Рн140725/002, від 25.07.2014 № Рн140725/004, від 17.07.2014 № Рн140717/003, від 03.07.2014 № Рн140703/002, від 24.07.2014 № Рн140724/002, від 03.07.2014 №Рн140703/003, від 28.08.2014 № Рн140828/002, від 29.08.2014 № Рн140829/003, від 28.08.2014 № Рн140828/001, від 26.08.2014 № Рн140826/002, від 12.06.2014 №Рн140612/002, від 11.06.2014 № Рн140611/001, від 11.06.2014 № Рн140611/003, від 11.06.2014 № Рн140611/002, від 12.06.2014 № Рн140612/001, від 12.06.2014 №Рн140612/003, від 19.06.2014 № Рн140619/001, від 19.06.2014 № Рн140619/002, від 27.06.2014 № Рн140627/002, від 25.06.2014 № Рн140625/001, від 06.01.2015 №Рн150106/003, від 19.01.2015 № Рн150119/002, від 16.01.2015 № Рн150116/003, від 23.02.2015 № Рн150223/001, від 12.02.2015 № Рн150212/002, від 23.02.2015 №Рн150223/002, від 01.12.2014 № Рн1412001/002, від 04.12.2014 № Рн141204/003, від 26.12.2014 № Рн141226/005, від 30.12.2014 № Рн141230/004, від 30.12.2014 №Рн141230/002, від 25.12.2014 № Рн141225/003, від 30.12.2014 № Рн141230/005, від 16.12.2014 № Рн141216/002, від 28.11.2014 № Рн141128/003, від 28.11.2014 №Рн141128/002, від 26.11.2014 № Рн141126/007, від 26.11.2014 № Рн141126/003, від 31.10.2014 № Рн141031/005, від 03.10.2014 № Рн141003/001, від 30.10.2014 №Рн141030/001, від 13.10.2014 №Рн141013/002, від 29.10.2014 № Рн141029/001, від 24.10.2014 № Рн141024/004, від 24.10.2014 № Рн141024/002, від 13.10.2014 №Рн141013/001.

Перевезення товару здійснювалось транспортом ТОВ «Ю.С.А.» на замовлення ТОВ «Вастон», що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, а саме: від 12.02.2015 № 104804, від 03.02.2015 № 104813, від 26.11.2014 № 104736, від 10.11.2014 № 104715, від 10.11.2014 № 104718, від 06.11.2014 № 104707, від 06.11.2014 №104708, від 24.10.2014 № 104700, від 13.10.2014 № 104690, від 03.10.2014 № 104685, від 11.09.2014 № 104667, від 11.09.2014 № 104667, від 24.09.2014 № 104674, від 24.09.2014 №104675, від 29.08.2014 № 104649, від 28.08.2014 № 104643, від 28.08.2014 № 104634, від 25.07.2014 № 104618, від 25.07.2014 № 104619, від 17.07.2014 № 104604, від 11.07.2014 №104599, від 09.07.2014 № 104595, від 03.07.2014 № 104587, від 19.06.2014 № 104592, від 30.12.2014 № 104762, від 01.12.2014 № 104738, від 16.12.2014 № 104747, від 25.12.2014 №104758, від 26.12.2014 № 104961, від 06.01.2015 № 104770, від 16.01.2015 № 104786, від 19.01.2015 № 104796, від 19.01.2015 № 104801, від 28.11.2014 № 104727.

При цьому, у відповідності до копій видаткових накладних, відвантаження товару здійснювалось ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які перебували у трудових відносинах з ТОВ «Вастон»; отримання товару здійснювалось ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які перебували у трудових відносинах з Комунальним підприємством «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району».

Так, судом першої інстанції було допитано в якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 .

У свою чергу, ОСОБА_6 повідомив, що працює у позивача з 1996 року по теперішній час заступником начальника Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району». Був членом тендерного комітету у 2014 році, коли акцептували договір Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон». Свідок зазначив, що з директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» не знайомий, працював з менеджерами.

ОСОБА_7 повідомила, що працює з 1979 року в Комунальному підприємстві «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» по теперішній час. Станом на 2014-2015 роки працювала давальницею паливно-мастильних матеріалів та отримувала відповідні матеріали від Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон». Свідок вказала, що вона давала заявку на начальника, а він - Товариству з обмеженою відповідальністю «Вастон».

ОСОБА_5 повідомив, що протягом 2014-2015 років працював менеджером зі збуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон», займався продажами, реалізацією нафтопродуктів, документальним супроводом. Свідок зазначив, що працювали з позивачем на основі тендерної документації та укладеного договору. Поставка відбувалась на підставі заявок, оформлялися видаткові накладні. Свідок вказав, що директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» була ОСОБА_1 , він особисто з нею спілкувався. Адресу поставки товару не пам`ятає, склад Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» знаходився у м. Бориспіль, юридичну адресу не пам`ятає, офіс за адресою: м. Бориспіль, вул. Борщагівська, 143.

ОСОБА_4 повідомила, що в 2013-2015 роках працювала бухгалтером Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон», здійснювала відпуск паливних матеріалів, складала супроводжуючі документи. Склад ППМ № 2 був в м. Бориспіль на території військової частини, офіс знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» була ОСОБА_1 .

У той же час, колегія суддів зазначає, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.

Слід враховувати, що при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників господарських операцій, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податків, які є формою здійснення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податку та лише за таких умов платник має право на врахування в податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту та визначення оподатковуваного прибутку, і вказана обставина є визначальною для дослідження судом під час вирішення цієї справи.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, позивачем під час розгляду справи не надано податкові накладні, що унеможливлює надання належної оцінки їх відповідності вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також, позивачем ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано заявок, рахунків-фактур, актів прийняття передачі на товар/талони, сертифікати відповідності та паспорти товару, в яких вказані походження та характеристика відповідного виду палива, що постачався за вказаними товарно-транспортними накладними; виписки з банківського рахунку позивача, що підтверджують здійснення оплати підприємством на користь контрагента за отриманий товар у повному обсязі; відомості журналу обліку нафтопродуктів; подорожні листи транспортних засобів, в яких вказані дані про відпуск палива.

У свою чергу, за умовами укладених договорів (пункти 4.1), за наявності відповідного бюджетного фінансування, розрахунки за поставлений товар повинні проводитися наступним чином: оплати замовником після пред`явлення постачальником рахунка на оплату товару або після підписання сторонами акта прийняття передачі на товар/талони. Замовник здійснює повну оплату товару протягом 30 календарних днів, з дати фактичного отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок учасника.

Пунктом 5.7 договорів визначено, що приймання-передачі товару по кількості проводиться відповідно до товарно-супровідних документів, по якості відповідно до документів, які підтверджують його якість. Нафтопродукти вважаються поставленими: по кількості відповідно до товарно-транспортної накладної, видаткової накладної (акту приймання передачі нафтопродуктів); по якості відповідно до паспорту та сертифікату якості заводу-виробника.

Разом з тим, апелянт звертає увагу, що всі первинні документи бухгалтерського обліку, які підтверджують здійснення господарських операцій за участю позивача та ТОВ «Вастон» були вилучені слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Вінницькій області.

Пунктом 44.6 статті 44 ПК України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Отже, обов`язок контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обов`язком платника податків зберігати такі первинні документи та надавати їх при перевірці органами державної податкової служби. При цьому дії платника податків щодо повідомлення контролюючого органу про втрату, пошкодження або дострокове знищення документів, зазначені в пунктах 44.1, 44.3 статті 44 ПК України, не звільняють його від відповідальності, а лише дають можливість з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу, протягом 90 календарних днів відновити втрачені документи.

У силу вимог пункту 85.5 статті 85 Податкового кодексу України забороняється вилучення оригіналів первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів за винятком випадків, передбачених кримінально-процесуальним законом.

Згідно підпункту 85.9 статті 85 Податкового кодексу України в разі, коли до початку або під час проведення перевірки оригінали первинних документів, облікових та інших регістрів, фінансової та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів, а також виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, були вилучені правоохоронними та іншими органами, зазначені органи зобов`язані надати для проведення перевірки контролюючому органу копії зазначених документів або забезпечити доступ до перевірки таких документів.

Такі копії, засвідчені печаткою та підписами посадових (службових) осіб правоохоронних та інших органів, якими було здійснено вилучення оригіналів документів, або яким було забезпечено доступ до перевірки вилучених документів, повинні бути надані протягом трьох робочих днів з дня отримання письмового запиту контролюючого органу. У разі якщо зазначені документи було вилучено правоохоронними та іншими органами, терміни проведення такої перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.

Однак, під час проведення перевірки, позивач не повідомляв контролюючий орган про неможливість подачі первинних документів щодо взаємовідносин із ТОВ «Вастон» у зв`язку із їх вилученням в ході обшуку та не надав відповідних документів про іх вилучення.

При цьому, наданий протокол обшуку від 04.04.2018 до суду апеляційної інстанції колегія суддів оцінює критично, так як спірна перевірка проводилась контролюючим органом у серпні-вересні 2017 року.

До того, ж позивачем не надано доказів на підтвердження наявності резервів на складі за адресою: м. Київ, вул. Електриків, 19 (місце поставки нафтопродуктів) для зберігання придбаного товару, та не надано доказів на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності.

Як наслідок, матеріали справи також не містять належних доказів, які б свідчили про облік товару на складі, умови його використання та списання.

У той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вастон» вказує на наявність нафтопродуктів, які були придбані у ПП «Інтекс Ком», ПАТ «Укргазвидобування», ТОВ «Ю.С.А».

При цьому, інформації щодо заводу-виробника придбаних ТОВ «Вастон» нафтопродуктів у ПП «Інтекс Ком», ТОВ «Ю.С.А» матеріали справи не містять, як і не містять паспорту та сертифікату якості заводу-виробника придбаних нафтопродуктів, які підлягали передачі позивачу під час здійснення спірної поставки товару, що не дає можливості встановити, які саме нафтопродукти (якого виробника), придбано позивачем у ТОВ «Вастон», та, як наслідок, походження даного товару.

Крім того, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що видаткові накладні від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Вастон» підписані Трофименко Г.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та в реєстрі податкових накладних, підписантами податкових накладних значаться ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

У відповідності до наказів ТОВ «Вастон» та карток із зразками підписів та відбитка печатки, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обіймали посаду бухгалтера, з правом другого підпису, що свідчить про наявність у даних осіб права підпису первинних документів ТОВ «Вастон».

Втім, ні позивачем, ні третьою особою не надано доказів (наказів керівника, графіків документообороту, посадових інструкцій) на підтвердження повноважень у ОСОБА_5 підписувати первинні документи від імені ТОВ «Вастон».

При цьому, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року у справі № 760/17411/17 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України на підставі п.1 частини першої статті 49 Кримінального кодексу України, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042 від 12 квітня 2016 року відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України - закрито.

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що в 2012 році ОСОБА_1 здійснювала ремонтні роботи у офісному приміщені м. Києва, де познайомилась з іншою особою (далі Особа-1). Дана особа у березні 2014 року запропонувала ОСОБА_1 за грошову винагороду (800 грн.) передати їй частку у статутному капіталі ТОВ «Вастон». Не маючи наміру здійснювати господарську діяльність підприємства, пов`язану з оптовою та роздрібною торгівлею паливом, технічним обслуговуванням та ремонтом автомобілів за замовленням населення, діяльністю автомобільного вантажного транспорту, роздрібною торгівлею автотоварами, зазначену у статутних документах ТОВ «Вастон», а також не маючи засобів для ведення господарської діяльності, усвідомлюючи протиправний характер запропонованих їй дій як власника вказаного підприємства, ОСОБА_1 погодилась на таку пропозицію. Крім того, ОСОБА_1 домовилась з цією особою про те, що в подальшому ОСОБА_1 відношення до здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц») не буде мати.

З метою реалізації умислу на придбання суб`єкту підприємницької діяльності з метою прикриття незаконної діяльності ОСОБА_1 у березні 2014 року підписала Протокол № 6 Загальних зборів учасників ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц») на перехід частки учасника у статутному капіталі ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц»).

05 березня 2014 року Особа-1, попередньо домовившись з ОСОБА_1 , прибули до офісу ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц»), який знаходився на 3-му поверсі 10-ти поверхового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_1 підписала Протокол № 6 Загальних зборів учасників ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц»), в якому зазначалось про вихід Особи-1 зі складу учасників ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц») та передачу частки у розмірі 22 781 грн 25 копійок, що становить 81% статутного капіталу Товариства на користь ОСОБА_1 .

При цьому, 04 березня 2014 року генеральний директор ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц») ОСОБА_1 виписала довіреність № 100/1 на іншу особу (далі Особа-2), яку уповноважила представляти інтереси Товариства в органах Державної реєстраційної служби, районних в м. Києві державних адміністраціях, органах статистики, органах Міністерства доходів і зборів України та інших державних органах і установах з питань внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі та державної реєстрації змін до установчих документів Товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, при цьому усвідомлюючи, що фактично не буде здійснювати фінансово-господарську діяльність ТОВ «Вастон» як власник та керівник підприємства, та надасть змогу іншим невстановленим особам використовуючи реквізити підприємства, документально оформлювати неіснуючі операції, пов`язані з наданням послуг, робіт, поставкою товарів, які фактично не мали місця, а будуть відображатись лише документально з метою незаконного формування валових витрат та завищення податкового кредиту з ПДВ іншим підприємствам та сприянню їм в подальшому в ухиленні від сплати податків.

05 березня 2014 року Особа-2 на підставі довіреності ОСОБА_1 від 04 березня 2014 року здійснила державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц») у Солом`янській районній в місті Києві Державній адміністрації за № 4000989 шляхом подання необхідних реєстраційних документів на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, скріплених підписом ОСОБА_1 як співзасновника ТОВ «Вастон» (колишня назва ТОВ «Нафто-Комерц»).

У свою чергу, придбання ОСОБА_1 частки суб`єкту підприємницької діяльності ТОВ «Вастон» надало можливість невстановленим слідством особам, прикриваючись зовнішньо законним фактором перереєстрації «Вастон», відображати в податковій звітності від імені ОСОБА_1 та подавали протягом 2014 - 2016 років до ДПІ у Солом`янському районі м. Києва податкову звітність з розшифровкою податкового кредиту в розрізі контрагентів додатку № 5 до декларації з ПДВ, де зазначати контрагентів з реквізитами: ТОВ «Ю.С.А.» (), ТОВ «Київагронафтотрейд» (), ДП «Чайка» (), та інші, що підтверджує факт використання ТОВ «Вастон» для прикриття їх незаконної діяльності з метою ухилення від сплати податків.

Колегія суддів наголошує, що у вищевказаній ухвалі Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017 року у справі № 760/17411/17 чітко зазначено, що ОСОБА_1 в суді свою вину в правопорушенні, в якому її підозрюють, визнала.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, дії ОСОБА_1 органами досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною першою статті 205 КК України, оскільки вона своїми умисними діями вчинила фіктивне підприємництво, тобто придбання суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.

У даному випадку, вказане підприємство було зареєстровано на підставних осіб, які не мали жодного відношення до діяльності та не здійснювали фактичної господарської діяльності (дій) та будь - яких операцій від імені вказаних контрагентів.

Слід зазначити, що така обставина як наявність кримінального провадження, зареєстрованого за фактом вчинення злочину, передбаченого ст. 205 КК України, стосовно фіктивності підприємства контрагента покупця, має бути врахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.

Відтак, первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд в ряді постанов, зокрема в постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18.

Згідно зі статтею 55-1 Господарського кодексу України ознаками фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними, є: зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи; незареєстровано у державних органах, якщо обов`язок реєстрації передбачено законодавством; зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження; зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Таким чином, стаття 55-1 Господарського кодексу України містить ознаки (критерії), за якими юридична особа чи діяльність фізичної особи-підприємця можуть бути визнані фіктивними, тобто такими, в яких зовнішня організаційно-правова форма не відповідає її суті та меті створення. При цьому, норми матеріального закону не пов`язують ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковим встановленням вини в діях особи (осіб), яка зареєструвала (перереєструвала) таку особу чи попереднього кримінального провадження і постановленні обвинувального вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво, тобто злочин, передбачений частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.

При цьому, як вбачається з висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 21 грудня 2018 року №28568/28569/18-32, згідно якого підписи від імені ОСОБА_1 у наданих на дослідження документах, як-то договір, додаткові угоди, листи, податкові накладні, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів, однак, не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Наведене свідчить, що документи ТОВ «Вастон» підписані ОСОБА_1 не є належним чином оформленими первинними документами та які не дають право на формування бухгалтерського обліку.

Доказів на підтвердження наявності права у інших осіб, крім ОСОБА_1 , на управління ТОВ «Вастон» під час розгляду справи суду не пред`явлено.

Отже, всі вищенаведені дані в сукупності свідчать про відсутність фактичного підтвердження здійснення господарських операцій за участю позивача та ТОВ «Вастон».

Посилання третьої особи щодо наявності факторів, які вплинули на свідчення ОСОБА_1 , а саме: наявність заборгованості у останньої перед ТОВ «Вастон» внаслідок укладення 11 червня 2014 року договору про надання поворотної фінансової допомоги; зобов`язання повного погашення заборгованості у випадку припинення трудових відносин із цим товариством; звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ТОВ «Вастон» 01 березня 2016 року та звернення товариства до суду з позовом про стягнення заборгованості у зв`язку з відмовою добровільного виконання зобов`язання за договором; порушення кримінального провадження 12 квітня 2016 року на підставі протоколу допиту ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з ухвали Київського апеляційного суду від 06.02.2019 у справі № 760/17411/17 про відмову адвокату Ковальцю І.М. в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 22.12.2017, якою задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_10 , звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за частиною першою ст. 205 КК України на підставі п. 1 частини першої ст. 49 КК України, а кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000042 від 12.04.2016 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою ст. 205 КК України закрито, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 померла (актовий запис про смерть № 2892 від 18.10.2018, складений Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Вінницькій області).

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що суд позбавлений можливості встановити обставини щодо того, чим керувалася ОСОБА_1 , звертаючись до правоохоронних органів щодо вчиненого правопорушення.

Як вже зазначалось, експертом за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 21 грудня 2018 року №28568/28569/18-32, зроблений висновок, що підписи від імені ОСОБА_1 у наданих на дослідження документах, як-то договір, додаткові угоди, листи, податкові накладні, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів, однак, не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно, пояснення позивача щодо участі ОСОБА_1 у публічному аукціоні (за наслідками якого були укладені договори, особисто підписані Присяжнюк В.М.) суд апеляційної інстанції колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як встановлено під час розгляду справи, дані договори підписані іншою особою.

Крім того, згідно висновку №2206 судової економічної експертизи по кримінальному провадженню №0000008 згідно наданих документів та за умови, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні зібрані фактичні дані про відсутність отримання товарів від ТОВ «Вастон», висновки акту 405/26-15-14-02-03/3359121 від 06 жовтня 2017 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» за період з 01 січня 2014 року по 30 червня 2017 року щодо заниження податку на прибуток в сумі 352 794,95 грн. та заниження податку на додану вартість в розмірі 391 994,39 грн., документально підтверджуються; згідно наданих на дослідження документів та за умови, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні зібрані фактичні дані про відсутність отримання товарів від ТОВ «Вастон», посадовими особами КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Подільського району» надлишково витрачено коштів по фінансово-господарським операціям із ТОВ «Вастон» в розмірі 2 017 933,33 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що первинні документи, які виписані фіктивним підприємством, не можуть вважатися належно оформленими документами, що підтверджують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд в ряді постанов, зокрема в постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18.

До того ж, у постановах від 10 вересня 2020 року у справі №805/3461/16-а, від 4 червня 2020 року у справі №1640/3323/18 та від 16 вересня 2020 року у справі №2140/1893/18 Верховний Суд зробив правові висновки, які зводяться до того, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, що свідчить про безтоварність правовідносин платника податків з відповідними контрагентами, посилаючись при цьому на наявність вироків/ухвал про закриття кримінального провадження/протоколів допитів свідків у відповідних кримінальних провадженнях.

У даному випадку, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що подані на підтвердження господарських відносин з ТОВ «Вастон» документи не мають статусу первинних та не можуть підтвердити вказані господарські відносини, за спірними операціями лише оформлювались окремі первинні документи без фактичного виконання контрагентами обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірність формування спірних сум податкових вигод.

У той же час, згідно з положеннями статті 472 Кримінального процесуального кодексу України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення тощо.

Таким чином, факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, дійсно не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, проте підлягає врахуванню у сукупності із дослідженням усіх складових господарських операцій.

Слід зазначити, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

У свою чергу, податкові накладні, виписані від імені підприємства та від особи, яка, по-перше, заперечує свою участь у створенні та діяльності цього підприємства, по-друге, не мала можливості їх підписати в силу, встановлених вироком обставин, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами, відповідно посвідчувати факт придбання товарів/робіт/послуг.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа №21-421а11).

Позивачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та підтверджують факти господарської діяльності, яка здійснюється з розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

При цьому, платник податку повинен бути обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує контрагента як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів, що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси товариства. Отже, заходи, спрямовані на отримання витягу з Єдиного державного реєстру та інших документів реєстраційного характеру, не є достатніми, позаяк отримані платником відомості не дозволяють кваліфікувати контрагента як добросовісного партнера, що гарантує виконання своїх зобов`язань через уповноважених представників.

З огляду на вказане, надані позивачем первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, видаткові накладні) щодо господарських операцій з вищевказаними контрагентами у періоді, що перевірявся, не є достатніми доказами фактичного виконання операцій, оскільки спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими контролюючим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагентів позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкових повідомлень-рішень від 27.10.2017 № 2 та №2.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Комунальне підприємство «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автошляхів та споруд на них Подільського району» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук