Справа № 580/2433/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2433/21 Головуючий у І інстанції Кульчицький С.О.
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо непроведення з Позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 26 492,37 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що станом на день звільнення з військової служби у запас за станом здоров`я, Відповідачем не було проведено з ним розрахунків щодо виплати належного йому грошового забезпечення, однак вказана виплата була проведена Відповідачем лише через значний проміжок часу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби в сумі 25 832 (двадцять п`ять тисяч вісімсот тридцять дві) гривні 45 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована також тим, що згідно довідки від 29.03.2021 № 1451 при звільненні Позивачу перераховано на картковий рахунок 67 849, 74 грн грошового забезпечення по день виключення з списку особового складу частини, грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, індексацію по день виключення зі списку особового складу частини; 32 665, 75 грн. вихідної допомоги при звільненні з військової служби та 16 332,88 грн. грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік.

Також Відповідач повідомив про виплату грошової компенсації за не отримане за час військової служби речове майно 23.03.2021. Тобто, за твердженнями Відповідача жодних фінансових зобов`язань у нього перед Позивачем на даний час немає.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України від 26.01.2021 № 12 (по особовому складу) майора ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом б п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 29.01.2021 № 20 майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу відділу та усіх видів забезпечення.

З витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 29.01.2021 № 20 вбачається, що Позивачу призначено до виплати грошову компенсацію за 40 діб невикористаної щорічної відпустки за 2021 рік, грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік в сумі 16 581, 60 грн, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021, грошову компенсацію за не отримане речове майно в сумі 26 534, 50 грн, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 2021 роки, одноразову грошову вихідну допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 2016-2020 роки.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2021 № 1451 при звільненні Позивачу перераховано на картковий рахунок 67 849, 74 грн грошового забезпечення по день виключення з списку особового складу частини, грошової компенсації за дні невикористаних відпусток, індексацію по день виключення зі списку особового складу частини; 32 665, 75 грн вихідної допомоги при звільненні з військової служби та 16 332, 88 грн. грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік.

21.02.2021 Позивач звернувся до Відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за не отримане за час військової служби речове майно у сумі 26 534, 50 грн.

Листом від 24.03.2021 № 1373 Відповідач повідомив Позивача про те, що станом на 23.03.2021 вказана компенсація виплачена.

З виписки по картковому рахунку Позивача вбачається, що компенсація за не отримане за час військової служби речове майно у сумі 24 184, 54 (без врахування пдв) зарахована на картковий рахунок Позивача 23.03.2021.

Отже, остаточний розрахунок з Позивачем проведено 23.03.2021.

У зв`язку з вищевикладеним та вважаючи дії Відповідача, які полягають у не проведення своєчасного і повного розрахунку при звільненні, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що Позивача виключено зі списків особового складу відділу та усіх видів забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 29.01.2021 № 20.

Компенсацію за не отримане за час військової служби речове майно у сумі 24 186,54 грн Позивачу виплачено 23.03.2021, тобто з порушенням строків, зазначених в статті 116 цього КЗпП України.

Отже, Позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2021 по 23.03.2021.

Середньоденне грошове забезпечення становить 738,07 грн. У вказаному періоді кількість робочих днів становить 43 дні.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 25 832,45 грн. (35 роб.днів (30.01.2021 по 23.03.2021) х 738,07 грн.).

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених вище законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи Відповідача про непоширення на військовослужбовців Кодексу законів про працю України, оскільки спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця, відтак, у даному разі застосуванню підлягає трудове законодавство.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 825/1732/17.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Позивача виключено зі списків особового складу відділу та усіх видів забезпечення наказом командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України по стройовій частині від 29.01.2021 № 20.

Компенсацію за не отримане за час військової служби речове майно у сумі 24 186,54 грн. Позивачу виплачено 23.03.2021, тобто з порушенням строків, зазначених в статті 116 цього КЗпП України.

У зв`язку із затримкою повного розрахунку при звільненні, Позивач набув право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2021 по 23.03.2021.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Військової частини НОМЕР_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко