Справа № 813/2696/16
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 813/2696/16

адміністративне провадження № К/9901/18918/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу №813/2696/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Універсальна» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про скасування постанови, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, ухвалену у складі: головуючого судді Брильовського Р.М., суддів: Гулика А.Г., Сасевича О.М., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2017 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Костіва М.В., суддів: Гулида Р.М., Шавеля Р.М.,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ТОВ «Лізингова компанія «Універсальна» звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (надалі також Нацкомфінпослуг) про скасування постанови №406/16/03/01-ЛК від 08.07.2016 про застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що Товариство заповнило звітність за 1 квартал 2016 року відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відповідачем протиправно застосовано до нього штрафні санкції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2017 року, позов задоволено.

Суди встановили, що 15 червня 2016 року заступником начальника відділу пруденційного нагляду за фінансовими компаніями Беспальком Б.В. та головним спеціалістом відділу пруденційного нагляду за фінансовими компаніями департаменту регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг фінансовими компаніями Палій К.А. складено акт про правопорушення, вчинені ТОВ «Лізингова компанія «Універсальна» на ринку фінансових послуг № 406/16/03-ЛК.

В акті перевірки вказано, що за результатами перевірки звітних даних позивача за 1 квартал 2016 року було встановлено порушення вимог абзацу 5 пункту 5.7. розділу 5 та пункту 5.8. розділу 5 Порядку надання звітності фінансовими компаніями, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 27.01.2004 № 27, а саме: вартість предмету лізингу (за звітний період) в таблиці «Інформація про вартість активів, щодо яких укладені договори лізингу» Довідки про обсяг та кількість наданих фінансових послуг за договорами фінансового лізингу (надалі Довідка) складає 7 517 тис. грн. За даними, що зазначені в таблиці «Інформація про джерела фінансування нових договорів лізингу» Довідки - 7 307 тис. грн. В графі «Розмір фінансового активу у грошовому виразі (тис. грн.), що є предметом договору(ів)» Довідки про обсяг та кількість укладених та виконаних договорів з надання фінансових послуг значиться 7 517 тис. грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем винесено постанову №406/16/03/01-ЛК від 08.07.2016, якою до позивача застосовано штрафнф санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг в розмірі 1 700,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, Товариство звернулося до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №406/16/03/01-ЛК від 08.07.2016 ґрунтується на формальних обставинах, які не узгоджуються з жодним нормативно-правовим актом в частині заповнення та подання звітності.

Не погоджуючись з судовими рішеннями відповідач подав касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, зокрема, що звітність містить суперечливі відомості, а тому постанова про накладення штрафу є законною та обґрунтованою.

У поданих запереченнях позивач просить відмовити у задоволенні скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1070, основними завданнями Нацкомфінпослуг є здійснення, в межах своїх повноважень, державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг і дотриманням законодавства у відповідній сфері, а також захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах своїх повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

Абзацом 5 пункту 5.7. розділу 5 та пунктом 5.8. розділу 5 Порядку надання звітності фінансовими компаніями, довірчими товариствами, а також юридичними особами - суб`єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначену законами та нормативно-правовими актами Держфінпослуг або Нацкомфінпослуг можливість надавати послуги з фінансового лізингу, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 27.01.2004 № 27, передбачено, що звітні дані повинні містити достовірну та повну інформацію про діяльність фінансової компанії, довірчого товариства або лізингодавця. Інформація в різних формах звітних даних повинна бути порівнюваною та несуперечливою.

Порядок та особливості заповнення форм звітності передбачено Методичними рекомендаціями щодо складання лізингодавцями квартальної звітності з надання послуг фінансового лізингу (надалі - Рекомендації).

В підпункті 2.2.1. пункту 2.2. розділу 2 Рекомендацій зазначено, що в таблиці «Інформація про вартість активів щодо яких укладені договори лізингу»: а) нові договори лізингу - це договори фінансового лізингу, за якими було здійснено відвантаження (передача лізингоотримувачу) об`єктів лізингу (право власності на які мають лізингодавці) в звітному періоді. Угоди, які були лише підписано, або по яких було лише отримано авансовий платіж від лізингоотримувача, в звіт не включаються до моменту фактичної передачі об`єкта.

У стовпчику «вартість предмета лізингу (за звітний період)» вказується вартість переданих об`єктів лізингу з ПДВ згідно з договорами лізингу, укладеними у звітному кварталі та в підпункті 2.1.3. пункту 2.1. розділу 2 зазначено, що у стовпчику «Розмір фінансового активу у грошовому виразі (тис. грн.), що є предметом договору(ів)» вказується вартість переданих об`єктів лізингу з ПДВ згідно з договорами лізингу за звітний квартал.

Судами установлено, що у звітності за 1-ий квартал 2016 року позивач зазначив фактично відвантажених/переданих об`єктів лізингу з ПДВ згідно з договорами фінансового лізингу на суму 7517 тис.грн. Ця сума облікована в бухгалтерському обліку та відображена у фінансовій звітності на підставі підписаних актів приймання-передачі предметів лізингу та видаткових накладних за договорами.

У підпункті 2.2.3. пункту 2.2. розділу 2 Рекомендації зазначено, що в таблиці «Інформація про джерела фінансування нових договорів лізингу» вказується у відповідному рядку сума коштів від певного джерела фінансування, що використовувалася на придбання відвантажених/переданих лізингоотримувачу об`єктів лізингу протягом звітного періоду (власні кошти лізингодавця, комерційні кредити і т.п.

Таким чином, позивачем правомірно зазначено у звітності за 1-й квартал 2016 року фактичне придбання об`єктів лізингу згідно з договорами купівлі-продажу на суму 7307 тис.грн. Ця сума облікована в бухгалтерському обліку та відображена у фінансовій звітності позивача на підставі підписаних актів приймання-передачі товарів та видаткових накладних за договорами купівлі-продажу.

Отже, оскільки придбання об`єктів лізингу позивачем здійснюється за договорами купівлі-продажу у продавців/виробників, а не за договорами лізингу, то сума джерел фінансування, що використовувалася на придбання об`єктів лізингу відповідно, відповідає загальній вартості придбаних об`єктів лізингу за договорами купівлі-продажу, а не за договорами лізингу.

Встановлено, що різницею між вартістю відвантажених/переданих об`єктів лізингу за договорами лізингу і вартістю придбаних об`єктів лізингу за договорами купівлі-продажу за 1-й квартал 2016 року є націнка позивача в сумі 210 тис.грн, що облікована в фінансовій звітності як дохід позивача.

Крім того, Рекомендаціями не визначено, що сума джерел фінансування нових договорів лізингу за звітний період (в звітності це таблиця «Інформація про джерела фінансування нових договорів лізингу» Довідки, що подавалась до Нацкомфінпослуг) повинна дорівнювати сумі вартості предметів лізингу, по яких відвантажено/передано об`єкти лізингу та відповідно укладено нові договори фінансового лізингу за звітний період (в звітності це таблиця «Інформація про вартість активів, щодо яких укладені договори лізингу»).

Отже, правильними є висновки судів, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №406/16/03/01-ЛК від 08.07.2016 про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг, є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 03 травня 2017 року у справі №813/2696/19 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду