Справа № 653/2124/21
Суддя: Делалова О. М.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 653/2124/21
Провадження № 2-а/653/80/21
РІШЕННЯ

іменем України

16 вересня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі: головуючого судді Делалової О.М., при секретарі судових засідань Мироненко Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив скасувати постанову поліцейського серії ДП18 №837034 від 05.07.2021 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 05.07.2021 року на а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, керуючи т/з MAN TGX 28.540, д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом TAD CLASSIC 40-3, д/н НОМЕР_2 , перевозив великогабаритний вантаж, ширина якого склала 3,80 м. при дозволених 2,60 м. без відповідного дозволу Національної поліції, чим порушив п.п.22.5 ПДР України та ПКМУ №30, внаслідок чого поліцейським на нього накладено штраф у розмірі 510 грн. Позивач зазначає, що в процесі складання постанови ним був наданий Дозвіл від 23.06.2021 року, відповідно до якого він має право перевозити вантаж параметри якого не більше: ширина до 3,5 м., довжина до 22 м., висота до 4,49 м., загальною вагою до 46 кг., вантаж може виступати за задній габарит т/з не більше 3 м. Проте, поліцейський це до уваги не прийняв та розглянув справу, притягнувши ОСОБА_1 до відповідальності за відсутністю доказів, упереджено, керуючись лише домислами, припущеннями. Таким чином, позивач вважає що дана постанова складена з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Відповідачем на підтвердження законності винесеної постанови був поданий відзив, в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Обставини, викладені у позові, являються суб`єктивною думкою позивача та не спростовують факт вчинення ним правопорушення. Так, під час патрулювання 05.07.2021 року інспекторами патрульної поліції Миколаївської області ДПП було виявлено ОСОБА_1 , який керував на а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 165 км. великовантажним т/з MAN TGX 28.540, д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом TAD CLASSIC 40-3, д/н НОМЕР_2 , при цьому перевозив великогабаритний вантаж, ширина якого склала 3,80 м. при дозволених 2,60 м. без відповідного дозволу Національної поліції, чим порушив п.22.5 ПДР України. За фактом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, патрульним була винесена серії ДП18 №837034 від 05.07.2021 року та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідач зазначає, що розглядаючи дану справу, поліцейський діяв на підставі та в межах повноважень, що передбачені нормами чинного законодавства. Тому оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 21.07.2021 року дану справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними матеріалами справи.

На підставі ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №837034 від 05.07.2021 року, винесеною інспектором управління патрульної поліції у Миколаївській області Мартиненко В.М. до ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, за те, що він 05.07.2021 року на а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, керуючи т/з MAN TGX 28.540, д/н НОМЕР_1 , з напівпричепом TAD CLASSIC 40-3, д/н НОМЕР_2 , перевозив великогабаритний вантаж, ширина якого склала 3,80 м. при дозволених 2,60 м. без відповідного дозволу Національної поліції, чим порушив п.22.5. ПДР - порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Пункт 22.5 Правил дорожнього руху передбачає спеціальний порядок перевезення вантажів, а саме за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Ст. 132-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

ОСОБА_1 в своїй позовній заяві посилається на відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення. Вказує, що відповідач повинен був перевірити наявність перевищення т/з з вантажем нормативно встановлених габаритів шляхом здійснення вимірювання дотримуючись чинного законодавства, а саме з використанням належного, сертифікованого приладу для вимірювання у спеціальному пересувному чи стаціонарному пункті та зафіксувати результат у постанові, але цього зроблено не було.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Дана правова позиція закріплена в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якій зазначено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП, у ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Так, ч.2 ст.77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Працівники поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваних постановах, однак до відзиву відеофіксації події за участю позивача відповідачем додано не було.

У відзиві відповідач виклав лише фактичні обставини події, а обґрунтування його є простою констатацією нормативних актів. Також, відповідачем не спростовані твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 22.03.2018 р. по справі № 191/1019/17, від 10.05.2018 р. по справі № 562/199/17, від 31.07.2018 р. по справі № 342/664/17, від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17, від 12.12.2018 р. по справі № 537/744/17.

Фактично матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

Відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В порушення вищевказаних вимог відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності прийняття ним вищевказаної постанови, зокрема, доказів, передбачених ст. 251 КУпАП, на підтвердження факту допущення позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху, які передбачені диспозицією ч.1 ст.132-1 КУпАП. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які б з достовірністю підтверджували ту обставину, що позивач порушив вимоги п. 22.5 Правил дорожнього руху. Зокрема, не вказано, яким нормативним актом передбачена відповідальність за дане правопорушення.

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити, на підставі яких доказів поліцейський прийшов до висновку про наявність адміністративного правопорушення, винуватість ОСОБА_1 та наявність інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, то факт вчинення ним вказаного правопорушення є недоведеним.

Суд вважає, що відповідач, приймаючи рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП, в даному випадку в порушення вимог ст.19 Конституції України, ст.7, 245, 252, 280 КУпАП, не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винуватий позивач в його вчиненні, фактичні обставини справи не встановив, належних та допустимих доказів на їх підтвердження не зібрав та не оцінив, в постанові належним чином не обґрунтував свої висновки щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідних доказів не навів.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь.

Пунктом 1 ч.1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки доказів вини позивача у правопорушенні, відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, відповідачем не надано, суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 286 КАС України, суд приходить до висновку, з урахуванням вимог ст. 247 КУпАП про наявність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки поліцейський, що виніс оскаржувану постанову, є посадовою особою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, тому судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 1150,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України Про судоустрій та статус суддів, ч.5 ст.242 КАС України враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1150,00 грн. позивачем жодних доказів надано не було, що є підставою для відмови адміністративного позову в цій частині.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 77, 205, 241 , 268, 271, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ДП18 №837034 від 05.07.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму витрат зі сплати судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).

Решту вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів через Генічеський районний суд Херсонської області.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова