Справа № 480/1557/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.М. Кунець
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 р. Справа № 480/1557/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2021, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 19.04.21 по справі № 480/1557/21

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Конотопської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Конотопської міської ради ( далі- ВК Конотопської МР, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ВК Конотопської МР щодо ненадання публічної інформації за запитом від 15.01.2021;

- визнати протиправною бездіяльність ВК Конотопської МР щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;

- зобов`язати ВК Конотопської МР розглянути запит від 15.01.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Конотоп вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідачем не надано відповідь на його запит впродовж п`яти робочих днів з дня отримання запиту ( станом на 24.02.2021 минуло 20 робочих днів з 27.01.2021 по 24.02.2021). Вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про своєчасне надання відповідачем відповіді на запит з посиланням на журнали та реєстри із записами про відправлення кореспонденції, оскільки такі документами не доводять факту направлення такої відповіді. Зазначив, що реєстрація листів в журналі вихідної кореспонденції установи не є доказом направлення такого листа та його доставлення адресату. Зауважив, що предметом оскарження є не сам факт створення відповіді, а не надання її позивачу у встановлений законом строк. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.03.2018 у справі № 800/369/17.

22.04.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду витребувано з Сумського окружного адміністративного суду справу № 480/1557/21.

11.05.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі №480/1557/21.

01.06.2021 на адресу суду від ВК Конотопської МР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

04.06.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду порядку письмового провадження.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

15.01.2021 позивач направив відповідачу запит на отримання публічної інформації з приводу наявності на території м. Конотоп вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд з місцями (орієнтирами) розташування (а.с.5).

20.01.2021 вказаний запит отримано відповідачем, що підтверджується Журналом обліку запитів на інформацію (а.с.16-17).

22.01.2021 відповідачем у відповідь на запит позивача сформовано лист №01-23/А-0009, яким повідомлено про неможливість надати запитувану інформацію, у зв`язку з її не створенням та відсутністю у міської ради обов`язку щодо ведення обліку вільних земельних ділянок.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся із позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідь на запит позивача від 15.01.2021 відповідачем надана своєчасно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон № 2939.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону № 2939 доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст. 12 Закону № 2939 суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 13 цього Закону, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Отже, відповідач у розумінні Закону № 2939 є розпорядниками інформації.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939 визначено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч. 2 ст.19 вказаного Закону України запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ч. 1 ст. 20 цього Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст. 22 Закону № 2939 передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Як встановлено судовим розглядом ОСОБА_1 звернувся до ВК Конотопської МР із запитом від 15.01.2021 про надання інформації щодо наявності на території м.Конотоп вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд з місцями ( орієнтирами) розташування, який було отримано відповідачем 20.01.2020 вх№01-23/А-9, що підтверджується копією журналу обліку запитів на інформацію, який міститься в матеріалах справи.

У відповідь на вказаний запит ВК Конотопської МР сформовано відповідь від 22.01.2021, на підтвердження направлення якої відповідачем надано копію журналу обліку запитів на інформацію, який містить відмітку в розділі «Спосіб надання відповіді» - «поштою» (а.с.17) та витяг з реєстру про відправлення поштової кореспонденції (а.с.20), що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що Законом № 2939 не визначено яким видом поштового відправлення розпорядник інформації повинен надіслати відповідь у разі її надіслання засобами поштового зв`язку (простий лист, рекомендований, з повідомленням про вручення, з оголошеною цінністю).

Однак, зважаючи на імперативно встановлений обов`язок розпорядника інформації надати відповідь на інформаційний запит, а також його статус у відповідних правовідносинах як суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає, що саме розпорядник інформації у випадку виникнення спору повинен довести факт не лише надіслання відповіді, а й її вручення запитувачу інформації чи повернення без вручення із зазначенням відповідних причин.

Колегія суддів вважає, що реєстрація листа в журналу обліку запитів на інформацію відповідної установи не є доказом направлення такого листа і, тим більше, його доставлення адресату.

Також колегія суддів зазначає, що формування реєстру на відправку поштової кореспонденції жодним чином не підтверджує факт направлення такої кореспонденції адресату, оскільки не містить відмітки відділу поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» щодо отримання такої поштової кореспонденції від відправника, а відтак надана відповідачем копія Реєстру на відправку поштової кореспонденції від 22.01.2020 також не є належним та допустимим доказом повідомлення позивача про результати розгляду його запиту на публічну інформацію.

Будь-яких доказів саме надіслання та/чи вручення цього листа (фіскальний чек поштового відділення, повідомлення про вручення поштового відправлення, опис вкладення тощо) відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене та беручи до уваги викладені вище правові норми колегія суддів дійшла висновку про наявність протиправної бездіяльності ВК Конотопської МР щодо недотримання встановленого законом № 2939 п`ятиденного строку надання інформації на запит ОСОБА_1 від 15.01.2021 та необхідність зобов`язання відповідача розглянути вказаний запит відповідно до Закону №2939, а відтак визнає помилковим висновок суду першої інстанції про виконання ВК Конотопської МР свого обов`язку щодо своєчасного інформування позивача про результати розгляду його запиту.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності ВК Конотопської МР щодо ненадання публічної інформації за запитом від 15.01.2021 колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 31 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 № 280/97-ВР ( далі Закон № 280/97-ВР) передбачено, що міським радам надані виключні повноваження щодо прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI) уповноважені органи з питань містобудування та архітектури і центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, забезпечують відкритість, доступність та повноту інформації про наявність на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці земель державної та комунальної власності, не наданих у користування, що можуть бути використані під забудову, про наявність обмежень і обтяжень земельних ділянок, містобудівні умови та обмеження в містобудівному і державному земельному кадастрах.

До моменту внесення відповідної інформації до містобудівного та державного земельного кадастрів виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації або відповідний місцевий орган виконавчої влади зобов`язані надавати за запитами фізичних та юридичних осіб письмову інформацію про наявність земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову.

Відповідно до ст. 33 Закону № 280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою; здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою.

За наслідком системного аналізу приписів ст. 24 Закону № 3038-VI та ст.33 Закону №280/97-ВР колегія суддів зазначає, що вказані органи (в т.ч. виконавчий комітет ради) згідно з їх компетенцією зобов`язані володіти інформацією про земельні ділянки комунальної або державної форми власності, не надані у користування, що можуть бути використані під забудову для реалізації права на безоплатне отримання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Виконавчий комітет також залишається розпорядником цієї інформації після її внесення до містобудівного та державного земельного кадастрів, якщо вона є у його фактичному володінні.

Враховуючи, що саме відповідач є розпорядником запитуваної інформації, яким зазначено про неможливість її , у зв`язку з її не створенням та відсутністю обов`язку міської ради вести облік вільних земельних ділянок та вказано про необхідність подання графічного матеріалу бажаної земельної ділянки, колегія суддів дійшла висновку про протиправну бездіяльності ВК Конотопської МР щодо ненадання публічної інформації за запитом від 15.01.2021 та наявність підстав для задоволення позивних вимог в цій частині.

Аналогічна правова позиція щодо наявності у виконавчого комітету міської ради обов`язку розглянути по суті направлені запити про наявність земельних ділянок, не переданих у користування, що можуть бути використані під забудову житлового будинку, висловлена у постанові Верховного Суду від 05.11.2019 у справі № 359/7966/16-а, яка враховується судом апеляційної інстанції в силу приписів ст. 242 КАС України.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.03.2018 у справі № 800/369/17, колегія суддів вважає слушним, та бере до уваги при вирішенні спірних правовідносин, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі №480/1557/19 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Конотопської міської ради щодо ненадання публічної інформації за запитом від 15.01.2021;

Визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Конотопської міської ради щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит на інформацію;

Зобов`язати Виконавчий комітет Конотопської міської ради розглянути запит від 15.01.2021 про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Конотоп вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін Я.В. П`янова