Справа № 240/1679/21
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1679/21 Головуючий у 1-й інстанції: Єфіменко О.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

23 вересня 2021 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0-0625 від 25.11.2020. У задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-0625 від 12.06.2019 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач також подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Отже, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: виробничий корпус, загальною площею 2040.8 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2018 №115480349 /а.с.46/.

12.06.2019 Головним управлінням ДФС у Житомирській області на підставі підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України сформоване податкове повідомлення-рішення №0-0625 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 34823,70 грн, яке було направлено відповідачем листом, без повідомлення про вручення, у зв`язку з цим докази направлення відсутні /корінець а.с. 97/.

25.11.2020 Головним управлінням ДФС у Житомирській області на підставі підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України сформоване податкове повідомлення-рішення №0-0625 про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік на суму 19516,43 грн.

Не погодившись з цими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач оскаржив їх до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірне рішення №0-0625 від 12.06.2019 про визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 34823,70 грн. винесене правомірно, оскільки позивачу у спірних відносинах при винесення вказаного рішення не може вважатись сільськогосподарським товаровиробником, а тому на нього не поширюються приписи підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України за 2018 рік.

Щодо податкового повідомлення-рішення №0-0625 від 25.11.2020, то суд дійшов висновку, що воно є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки законодавець уточнив з 01.01.2019, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи, тому нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України з 01.01.2019.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1).

Відповідно до підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Так, підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 ПК України у редакції Закону України від 28.12.14 №71-VIII, чинній упродовж 2016-2018 років, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Проте, підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 ПК України, у редакції Закону України від 23.11.2018 №2628-VIII, чинній з 01.01.2019, визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Слід зазначити, що правовий аналіз пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України дає підстави для висновку, що його застосування передбачає наявність двох умов одночасно, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що він як сільськогосподарський товаровиробник звільнений від оподаткування податком на нерухоме майно, яке призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення №0-0625 від 12.06.2019, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не вважається сільськогосподарським товаровиробником у розумінні положень податкового законодавства за 2018 рік, так як упродовж 2018 року не був зареєстрований як фізична особа- підприємець із визначенням виду діяльності, однак не врахував при цьому наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

За змістом статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції та твердження відповідача про те, що сільськогосподарським виробником у розуміння норм ПК України є виключно юридичні особи та фізичні особи-підприємці не відповідають встановленим вище наведеним нормам матеріального закону.

Як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є засновником (головою) Фермерського господарства "Миколай" () та займається вирощуванням перепелів.

Отже, встановлені обставини справи, в контексті положень наведених Законів, дають підстави стверджувати про те, що позивач є «сільськогосподарським товаровиробником» у розумінні положень пп. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанова від 04.03.2021 справа №500/2782/18).

За таких обставин, із висновком суду першої інстанції про те, що належний позивачу на праві спільної часткової власності виробничий корпус, упродовж 2018 року був об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, колегія суддів не погоджується, оскільки позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належне йому на праві власності нежитлове приміщення призначене для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відтак податкове повідомлення-рішення №0-0625 від 12.06.2019, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, у розмірі 34823,70 грн., є протиправним та підлягає скасуванню, тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.11.2020 №0-0625 від 25.11.2020 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік на суму 19516,43 грн., то колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанії про наявність підстав для його скасування, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, законодавець уточнив з 1 січня 2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є як юридичні, так і фізичні особи.

Зокрема, Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Поряд із цим, згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить будівля виробничого корпусу, та відповідно до зареєстрованої в інспекції ДАБК у Житомирській області 22.04.2014 Декларації про готовність об`єкта до експлуатації слідує, що згадана будівля відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 відноситься до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", код 1271.2 будівлі для птахівництва /а.с. 21-26/.

Таким чином, як правильно зазначено судом першої інстанції, за технічними характеристиками належна позивачу на праві приватної власності будівля підпадає під визначення об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у підпункті "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відтак, як у 2018, так і 2019 році у позивача не виникло обов`язку по сплаті податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, оскільки позивач фактично є сільськогосподарським товаровиробником, а виробничий корпус належний позивачу на праві власності, належить до класу будівель 1271.2 за ДК 018-2000 від 17.08.2000 будівлі сільськогосподарського призначення, птахівництва, та використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються також тим, що підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не передбачено застережень щодо правової форми здійснення особою сільськогосподарського товаровиробництва виключно шляхом реєстрації фізичної особи як підприємця.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідачем не доведено правомірності оскаржених в даній справі податкових повідомлень-рішень від 12.06.2019 №0-0625 та від 25.11.2020 №0-0625, такі не ґрунтуються на нормах закону, а тому підлягають скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги позивача, колегія суддів погоджується із доводами позивача щодо неправильного застосування судом першої інстанції норми матеріального права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.06.2019 №0-0625 та прийняття нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Також колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення в частині задоволених позовних вимог, доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду в цій частині не спростовують.

Згідно частин першої, шостої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-0625 від 12.06.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з подату на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік на суму 34823,70 грн.

В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1362 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.