Справа № 219/10500/20
Суддя: Погрібна Н. М.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Погрібної Н.М., за участю секретаря Захарчук М.В., позивача ОСОБА_1 , без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до БПП в м. Маріуполі, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа сержант поліції УПП в Донецькій області Гах Андрій Анатолійович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, який в подальшому уточнив, до БПП в м. Маріуполі, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, третя особа сержант поліції УПП в Донецькій області Гах А.А., в якому просить скасувати постанову УПП Донецької області, яка складена поліцейським Гах А.А., серії ЕАМ № 3346516 від 27.10.2020 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, провадження у справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.10.2020 р. позивач рухався на автомобілі Кіа cerato, номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі Н-20 в м. Маріуполь Донецької області по проспекту Карпова в напрямку м. Бахмут Донецької області, був зупинений працівником поліції Гах А.А., який склав постанову серії ЕАМ № 3346516 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перевищення встановленої ПДР швидкості руху. В постанові зазначено, що швидкість руху зафіксовано за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000744), який працював не в автоматичному режимі. На прохання позивача надати йому запис на підтвердження перевищення швидкості руху, працівник поліції відмовив, у зв`язку з чим, позивач вважає, що відеозапис був відсутній. При цьому, поліцейський Гах А.А. не роз`яснив ОСОБА_1 права, відмовив скористатися послугами адвоката, розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, на прохання позивача не відклав розгляд справи, вніс недостовірну інформацію щодо відмови позивача від підписання та отримання постанови, копію постанови не надав, не запросив понятих, на зауваження позивача не реагував. Вважає, що постанова підлягає скасуванню, оскільки позивач не порушував ПДР України, не перевищував швидкість руху, попереду нього рухались декілька автомобілів зі швидкість значно вищої ніж рухався позивач, вимірювальний прилад, який поліцейський тримав у руках та який повинен бути встановлений стаціонарно, не містив пломби, співробітники поліції відмовили у наданні документів про те, що прилад пройшов відповідну повірку та сертифікацію. Відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху саме в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху, матеріали відео та фото фіксації не містять зображення водія під час руху транспортного засобу зі швидкістю 74 км/год. Надані відповідачем докази не містять відомостей, що 27.10.2020 р. в зоні фіксації вимірювачем швидкості руху транспортного засобу Кіа cerato, номерний знак НОМЕР_1 , були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункту», 5.70 «Фото, відео фіксування порушень». Оскаржувану постанову позивач отримав поштою 10.11.2020 р.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача, будучи повідомленими про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явились, до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано необхідних належних та допустимих доказів, якими він мотивує обставини, викладені в позовній заяві, не надано доказів порушення процедури розгляду справи. Спірна постанова винесена законно на підставі отриманих доказів за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000744), який дозволений у використанні при фіксуванні порушень ПДР, а саме швидкісного режиму. Так, під час несення служби в Кальміумському районі м. Маріуполя по проспекту Карпова поблизу будинку № 185, 27.10.2020 р. екіпажем патрульної поліції за допомогою вищевказаного лазерного вимірювача було виявлено, що водій транспортного засобу Кіа cerato, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год. та порушив п. 12.4 ПДР України. Водія було зупинено, працівник поліції представився та попросив пред`явити документи, визначені у п. 2.4а) ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, роз`яснивши права ОСОБА_1 , поліцейським було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів стосовно позивача. При цьому, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UA-MI/1-2903-2012, до повноважень інспектора патрульної поліції належить розгляд справ про адміністративні правопорушення на місці зупинки транспортного засобу і накладення адміністративних стягнень, які передбачені ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 122 КУпАП, позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, останній ознайомився з документами на вимірювач, скористався правовою допомогою, ознайомився з постановою, поліцейський пропонував ОСОБА_1 отримати копію постанови та роз`яснив, що в постанові відсутнє місце для письмових зауважень. На офіційному сайті Патрульної поліції України розміщена інформація про розташування пристроїв вимірювання швидкості TruCam, на дорозі встановлені відповідні знаки, які попереджають про фото та відеофіксацію порушень та у місцях фіксації порушень стоїть службовий автомобіль з увімкненими синіми проблисковими маячками. Таким чином, вважає, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та законною.

Позивачем надано відповідь на відзив, з якого вбачається, що працівники поліції надали сфабриковані нарізані відеофайли, запис з нагрудної камери поліцейського є перервані, а відповідно змонтовані, хоча відеозйомка повинна бути безперервною. Розгляд справи відбувався з використанням скороченої процедури, що позбавило позивача права скористатись послугами адвоката, та коли позивач розмовляв по телефону він не міг чути питання поліцейського про спілкування позивача з адвокатом. При цьому, працівник поліції запевнив, що порушення вже доказано та не має сенсу надавати пояснення та доказувати правоту, тому позивач викликав 102 та написав заяву до поліції. Також, з запису, який надано відповідачем, вбачається, що він не відмовлявся від отримання постанови, а навпаки вимагав її надати для ознайомлення та підпису. Крім того, він не перевищував швидкість руху 50 км/год., оскільки попереду знаходився «блок-пост» та на узбіччі відповідні дорожні знаки, тому він звернув увагу на швидкість, з якою він рухався. Вважає, що постанову прийнято з порушенням процесуальних норм та такою, що підлягає скасуванню, оскільки 27.10.2020 р. він не порушував ПДР, дії відповідача є протиправними, останній відмовив в клопотаннях щодо перенесення розгляду справи, звернення за юридичною допомогою, порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також, вимірювання швидкості руху здійснено приладом із функцією фото та відеофіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі. При цьому, на вулиці було прохолодно, що може визвати тремтіння рук.

Представником відповідача, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції,надано заперечення на відповідь позивача на відзив, з яких вбачається, що обставини вчинення правопорушення підтверджуються доданими до відзиву фото та відео, на яких зафіксовано автомобіль, яким керував позивач та який перевищив швидкість руху в населеному пункті, у зв`язку з чим, транспортний засіб було зупинено поліцейськими. Наведені позивачем порушення з боку працівників поліції є недоведеними та спростованими. До повноважень інспектора патрульної поліції належить розгляд справ про адміністративні правопорушення на місці зупинки транспортного засобу і накладення адміністративних стягнень, які передбачені частинами 1, 2, 3, 5, 6 ст. 122 КУпАП, підстави для визнання дій поліцейського протиправними та скасування постанови відсутні. Наявні відеозаписи повністю спростовують твердження позивача. Докази отримані за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000744), є належними та допустимими. Постанова про адміністративне правопорушення відповідає нормам КУпАП, в ній зазначено посадову особу, яка її винесла, дату розгляду справи, місце скоєння правопорушення, відомості про особу, яка скоїла адміністративне правопорушення, викладено обставини, зазначено нормативний акт тощо.

Позивачем надано відповідь на заперечення відповідача, відповідно до якої, прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен стаціонарно вмонтованим, що ставить під сумнів, що позивач рухався зі швидкістю 74 км/год. Поліцейський порушив права позивача на захист. Відповідачем не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху саме в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР. Матеріали відео та фото фіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу зі швидкістю 74 км/год. Відповідачем не надано доказів закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача. Вважає, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського повинен здійснюватись безперервно. Також, не дочекавшись його письмових пояснень, працівник поліції оголосив про закінчення розгляду справи та склав оскаржувану постанову.

У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, приходить до наступного висновку.

Відповідно до постанови серії ЕАМ № 3346516 від 27.10.2020 року, ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 122 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що 27.10.2020 року, о 14 год. 03 хв., він керував автомобілем Кіа cerato, номерний знак НОМЕР_1 ,в м. Маріуполі по проспекту Карпова, 185, рухався зі швидкістю 74 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населенного пункту на 24 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано фотокартку та відеозапис із лазерного приладу TruCam від 27.10.2020 року.

З вказаних матеріалів фото - та відеофіксації вбачається, що транспортний засіб марки Кіа ceratoз номерним знаком НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 74 км/год.

При цьому, матеріали відео - та фотофіксації не містять зображень водія під час руху транспортного засобу з перевищенням швидкості.

Особа позивача, як водія транспортного засобу, встановлена працівником поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу та пред`явлення ним документів.

Також, судом встановлено, що дорожній знак 5.70 «Фото,-відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» від проспекту Карпова в м. Маріуполь в напрямку м. Бахмут не встановлений.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до статті 41 Закону України "Про дорожній рух" регулюються Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пункт 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частин перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122 КУпАП (в редакції чинній на момент вчинення правопорушення).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України на 24 км/год.

Так, спірна постанова серії ЕАМ № 3346516 від 27.10.2020 року не містить посилань на докази, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

На підтвердження винуватості ОСОБА_1 представником відповідача разом з відзивом на адміністративний позов долучені фотознімки, відеофіксація приладу TruCamвід 27.10.2020 року та видеофіксація з боді-камер поліцейських. Однак, видеофіксація з боді-камер поліцейських не зазначені у спірній постанові, що позбавляє суд можливості оцінити їх, як належний та допустимий доказ у справі.

Таким чином, поліцейським який розглянув справу не виконано вимогу щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З наданого відповідачем відеозапису слідує, що на рухомі автомобілі наведено ціль та здійснюється замір швидкості приладом TruCamз руки, оскільки простежуються певні коливання, що може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Стосовно порушення конституційних прав позивача в частині не надання поліцейським УПП в Донецькій області права на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що факт порушення позивачем вимог п.12.4 ПДР України не підтверджується належними і допустимими доказами у справі, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови із зазначенням їх у постанові.

Інші доводи учасників справи на висновки суду не впливають.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою і такою, що прийнята без урахування всіх обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ст. 139 КАС України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача розмір судових витрат, що складаються з судових витрат - 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 245, 246, 255, 271, 272, 286, КАС України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , до БПП в м. Маріуполі, адреса знаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 16, Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, адреса знаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Макара Мазая, 16, , третя особа сержант поліції УПП в Донецькій області Гах Андрій Анатолійович, іпн, серія та номер паспорту невідомо, адреса знаходження: АДРЕСА_2 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАМ № 3346516 від 27.10.2020 р. складену сержантом поліції УПП в Донецькій області Гах Андрієм Анатолійовичемпро накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національно поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Н.М. Погрібна