Справа № 480/5676/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року Справа №480/5676/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5676/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області), в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.01.2021р. «Про відмову в призначенні пенсії» та від 16.02.2021р. «Про визначення права на пенсію за вислугу років», доведених до позивача письмовими повідомленнями, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком (за вислугу років) на пільгових умовах по професії «Трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу» за Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992р. №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію відповідно до ст.55 Закону «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах за вислугою років як працівникові, робота якого за професією по місцю працевлаштування пов`язана з лісозаготівельними роботами.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що після досягнення 55 років, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років. Однак, листом від 28.01.2021 № 1800-0302-8/3862 ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 12 років б місяців (в наявності 3 роки 1 місяць 24 дні). Також в даному листі та листі від 16.02.2021 року № 1800-0302-8/8786, відповідач зазначив, що до стажу роботи за вислугу років не врахований період роботи на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) з 10.01.2006р. по 01.07.2014р. згідно довідки від 13.11.2020р. № 2922 виданою Державним підприємством „Лебединське лісове господарство", оскільки зазначена посада не передбачена Переліком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992р. №583. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує його право на пенсію.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Крім того даною ухвалою було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області надати суду належним чином завірені копії матеріалів, на підставі яких приймалися рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії та про визначення його права на пенсію за вислугу років, а також належним чином завірені копії даних рішень.

Представником відповідача надано суду копії матеріалів, на підставі яких приймалося рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. При цьому відзиву на позовну заяву суду не надано.

Суд зазначає, що у період з 09.08.2021 року по 10.09.2021 суддя Павлічек В.О. перебувала у відпустці.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, зокрема, у період з 20.01.2006 року по 11.01.2021 рік працював в Державному підприємстві "Лебединське лісове господарство" на посаді тракториста (лісозаготовельні роботи).

Даний факт підтверджується копією трудової книжки (а.с. 57-58), а також довідкою Державного підприємства "Лебединське лісове господарство" від 03.09.2020 року № 713 (а.с. 20).

13.01.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.01.2021 року № 4624 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років, відповідно до п. "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (зі змінами) у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців (в наявності 3 роки 2 місяці 5 днів) (а.с. 130), про що позивача було повідомлено листом від 28.01.2021 № 1800-0302-8/3862 (а.с. 123). Разом з тим в листі від 28.01.2021 № 1800-0302-8/3862 відповідач звернув увагу позивача на те, що до стажу роботи за вислугу років не врахований період роботи на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) з 10.01.2006р. по 01.07.2014р. згідно довідки від 13.11.2020р. № 2922 виданою Державним підприємством „Лебединське лісове господарство", оскільки зазначена посада не передбачена Переліком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992р. №583.

Також щодо не зарахування до стажу роботи за вислугу років періоду роботи на посаді тракториста (лісозаготівельні роботи) з 10.01.2006р. по 01.07.2014р., позивача було повідомлено листом від 16.02.2021 року № 1800-0302-8/8786 "Про визначення права на пенсію", який був надісланий ГУ Пенсійного фонду України в Сумській області позивачу на заміну листа від 20.11.2020 року № 1800-8302-8/59125 (а.с. 48).

Не погодившись з відмовою відповідача щодо призначення пенсії за вислугою років, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом «а» статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що за цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема, за вислугу років.

Згідно із пунктом «в» статті 55 Закону право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З матеріалів справи, а саме, з копії трудової книжки, суд вбачає, що позивач зокрема, у період з 20.01.2006 року по 11.01.2021 рік працював в Державному підприємстві "Лебединське лісове господарство" на посаді тракториста (лісозаготовельні роботи). (а.с. 57-58).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, у який включено трактористів на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу.

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача, що посада тракториста (лісозаготовельні роботи) не передбачена Переліком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992р. №583, оскільки відповідно до п. 2 наказу ДП "Лебединський лісгосп" від 31.12.2020 № 379 "Про приведення у відповідність професійної назви робіт", працівники, які були задіяні на лісосічних роботах та були прийняті на роботу "Тракторист по трелюванню і вивозці лісу" вважати з 2006 року "Трактористами (лісозаготівельні роботи)" і такими, що мають право на вихід на пенсію за вислугу років згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583 (а.с. 22, 91).

Крім того в даному наказі зазначено, що на момент прийняття Списку професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, право на вихід на пенсію за вислугу років по підприємству, мали "Трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу". За тривалий час були внесені зміни і доповнення до Класифікатора професій. З метою приведення у відповідність назв професій до діючого Класифікатора професій, в 2006 році наказом №54 від 31.01.2006 р. по ДП "Лебединський лісгосп" професійна назва "Тракторист на трелюванні та вивезенні лісу", яка передбачена "Переліком.... " що дає право на пенсію за вислугу років, змінена на "Тракторист (лісозаготівельні роботи)", без зміни кваліфікаційних характеристик . При цьому трактористи (лісозаготівельні роботи)" - це працівники, які задіяні на лісосічних роботах, виконують один і той самий комплекс робіт без зміни кваліфікаційних характеристик та без зміни істотних умов праці що й "Трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу".

Разом з тим суд зазначає, що неповне зазначення посади в трудовій книжці позивача не може бути підставою для не зарахування цього стажу, оскільки саме характер умов праці є визначальним при вирішенні питання про наявність права на призначення пенсії за вислугу років.

Назви професій, зазначені в трудовій книжці, наказах підприємств, довідках, можуть відрізнятися від назв, передбачених законодавчими актами України, при цьому суть виконуваної роботи не змінюється.

Крім того відповідно із роз`ясненнями Міністерства соціального забезпечення України № 25 від 18 листопада 1992 року «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками, якщо в такі включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області були відсутні підстави для не зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років у відповідності до вимог п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 20.01.2006 року по 01.07.2014 року в Державному підприємстві " Лебединське лісове господарство" на посаді тракториста (лісозаготовельні роботи).

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 28.01.2021р. «Про відмову в призначенні пенсії», доведених до позивача письмовим повідомленням, щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком (за вислугу років) на пільгових умовах по професії «Трактористи на підготовці лісосік, трелюванні та вивезенні лісу» за Списком професій і посад працівників підприємств лісової промисловості та лісового господарства, постійно діючих лісопунктів, лісництв, лісозаготівельних дільниць, зайнятих на заготівлі лісу, лісогосподарських роботах, підсочці лісу та лісосплаві, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992р. №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення», суд зазначає, що відмова у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років викладена саме у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.01.2021 року № 4624, а відтак, належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.01.2021 року № 4624 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до п."в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.02.2021р. «Про визначення права на пенсію за вислугу років», доведених до позивача письмовим повідомленням, суд зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутнє окреме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, а відмова у зарахуванні до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії відповідно до п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи з 20.01.2006 року по 01.07.2014 року в Державному підприємстві "Лебединське лісове господарство" на посаді тракториста (лісозаготовельні роботи), викладена в листі від 16.02.2021 № 1800-0302-8/8786, суд, враховуючи приписи ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України , вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоду роботи з 20.01.2006 року по 01.07.2014 року в Державному підприємстві "Лебединське лісове господарство" на посаді тракториста (лісозаготовельні роботи), викладену в листі від 16.02.2021 № 1800-0302-8/8786; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 20.01.2006 року по 01.07.2014 року в Державному підприємстві "Лебединське лісове господарство" на посаді тракториста (лісозаготовельні роботи).

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.55 Закону «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах за вислугою років як працівникові, робота якого за професією по місцю працевлаштування пов`язана з лісозаготівельними роботами, суд зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Крім того у даному спорі суд не обраховує загальний та спеціальний стаж роботи позивача, що виключає можливість зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію відповідно до вимог п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки в межах розгляду даної адміністративної справи судом не досліджувалось питання наявності у позивача загального трудового стажу, а обов`язковою передумовою призначення пенсії на пільгових умовах є наявність визначеного законом як загального, так і спеціального стажу.

Таким чином з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2021 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду. А відтак, позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.55 Закону «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах за вислугою років як працівникові, робота якого за професією по місцю працевлаштування пов`язана з лісозаготівельними роботами, задоволенню не підлягають.

Правову позицію, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 72694515).

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 3 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

В силу положень ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать також консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

З матеріалів справи судом встановлено, що з метою отримання правничої допомоги ОСОБА_1 було укладено Договір про правничу допомогу від 18.06.2021 р. (далі по тексту - Договір) з адвокатом Цурканом Віктором Івановичем (а.с. 166-167). Відповідно до п. 16 Договору, сторони за даним договором дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і у межах даного договору в розмірі 3 000,00 грн. одноразового внеску будь яким платіжним способом (на розрахунковий чи картковий рахунок (особистий рахунок) адвоката, пошто, тощо) або внесенню готівкою безпосередньо Адвокату (на розсуд та за вибором Клієнта).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано акт приймання-передачі (звіт) виконаних робіт за договором про правничу допомогу від 27.08.2021 року, відповідно до якого, за умови витрачення кількогодин за правничу допомогу станом на 27.08.2021р. на суму (3.40 х 900.00) = 3 060.00 грн., та враховуючи домовленість і фактичну оплату за правничу допомогу на суму 3000,00 грн., за основу приймається фактично внесена сума оплати за правничу допомогу адвоката в розмірі 3000,00 грн. (а.с. 169-170).

Також позивачем надано розрахункову квитанцію серії ЦВІ № 18-06/2021, відповідно до якої оплата за надання правничої допомоги внесена від клієнта в розмірі 3 000,00 грн. (а.с. 168).

Проте суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року по справі № 280/2635/20.

З огляду на викладене, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд виходить з оцінки складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг).

А відтак, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також враховуючи, що дана справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та враховуючи невірне формулювання позовних вимог, що призвело до необхідності виходу судом за межі позовних вимог та частковому задоволенню позовних вимог позивача, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. є завищеними та підлягають стягненню з відповідача частково, в сумі 400,00 грн.

Разом з тим, враховуючи ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області суму судового збору у розмірі 454,00 грн., сплаченого відповідно до квитанції про сплату від 19.05.2021 року № 93810 (а.с. 6).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 19.01.2021 року № 4624 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років, відповідно до п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо зарахування до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", періоду роботи з 20.01.2006 року по 01.07.2014 року в Державному підприємстві "Лебединське лісове господарство" на посаді тракториста (лісозаготовельні роботи), викладену в листі від 16.02.2021 № 1800-0302-8/8786.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до вимог п. "в" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" період роботи з 20.01.2006 року по 01.07.2014 року в Державному підприємстві "Лебединське лісове господарство" на посаді тракториста (лісозаготовельні роботи).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2021 року про призначення пенсії за вислуу років, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) суму судового збору в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 400,00 грн. (чотириста гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек