Справа № 580/778/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року справа № 580/778/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Осадчого В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 580/778/20

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

04.03.2020 вх. № 5942/20 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не обчислення державної пенсії у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 згідно заяви від 15.01.2020, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (2020) відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1 р (II)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19);

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області через нерівне ставлення до військовослужбовців, інвалідність яких пов`язана з участю у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи щодо обчислення розміру державної пенсії за формулою в результаті застосування якої розмір пенсії зменшується залежно від часу (року) звернення пенсіонера за обчисленням такої пенсії дискримінаційними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок і виплату державної пенсії у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 , обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (5 х 4723 грн = 23615 грн), відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як норми прямої дії згідно висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 25.04.2019 № 1-р(II)/2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) з 01.01.2020;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 різницю між отриманою та належною до виплати державною пенсією у зв`язку з інвалідністю з 01.01.2020 у сумі 47121,28 грн, та звернути до негайного виконання стягнення усієї суми належної до виплати пенсії;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області подати у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду;

- під час прийняття рішення врахувати висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 25.02.2020 у зразковій справі №520/1972/19 (адміністративне провадження № Пз/9901/11/19), постанов Шостого апеляційного адміністративного суду: від 28.01.2020 у справі №320/4273/19, від 24.12.2019 у справі №320/181/19, від 10.12.2019 у справі № 810/3353/18, від 18.12.2019 у справі №320/324/19, від 18.12.2019 у справі №320/5741/18.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем протиправно не проведено позивачу перерахунок пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1 р (II)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19);

Відповідач позов не визнав, надав до суду письмовий відзив в якому зазначив, що позивачу здійснено перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, а розрахунок пенсії проведено згідно формули, що зазначена у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач вважає, що позов не належить до задоволення.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 28.04.2020 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №520/12609/19. Ухвалою від 08.09.2021 поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 20.09.2021.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, особою з інвалідністю другої групи.

Судом встановлено, що 15.01.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення (перерахунок) пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1 р (II)/2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, як норми прямої дії, без застосування понижуючих коефіцієнтів, інших формул та розрахунків. Листом ГУ ПФУ в Черкаській області від 25.02.2020 № 400-391/Л-02/8-2300/20 повідомлено, що перерахунок пенсії здійснено відповідно до статті 54 Закону № 796 та наведено формулу проведеного розрахунку. Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду

Відповідач листом від 25.02.2020 № 400-391/Л-02/8-2300/20 повідомив позивача що перерахунок пенсії здійснено відповідно до статті 54 Закону № 796. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Таким чином, під час перерахунку та виплати пенсії позивача застосовується формула, що зазначена у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, умови соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796).

Відповідно до статті 1 Закону № 796 цей закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 54 Закону №796 визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, що визначається згідно із законодавством. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Законом №2148 статтю 59 Закону № 796 викладено в новій редакції, за якою пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно із цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону. Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону. Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

Закон №2148 в частині зазначених змін згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями набрав чинності 01.10.2017.

Закон №2148 розширив перелік категорій осіб, які мають право на отримання пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.04.2019 №1-р (ІІ)/2019 було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», що міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону №796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди під час обчислення пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю. Словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону №796-XII, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди під час обчислення пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, - визнане неконституційним та втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Чинними є положення частини третьої статті 59 Закону № 796, згідно з якими особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є особою з інвалідністю внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати згідно з частиною третьою статті 59 Закону № 796.

Судом встановлено, що позивачу здійснено перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, а розрахунок пенсії проведено згідно формули, що зазначена у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону №796.

Частиною 3 ст. 54 Закону №796 передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 року №851 Постанову від 23.11.2011 №1210 доповнено п. 9-1 наступного змісту:

« 9-1. За бажанням осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою:

П=Зс*Кзс*Кв/100%, де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).

Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, що враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою:Кзс=Зп(мін)*5/Зс1

де Зп(мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року;

Зс1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року.

Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи.

У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року».

Постановою КМУ від 26.06.2019 №543 абзац перший пункту 9-1 Порядку №1210 викладено у редакції, за якою за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за відповідною формулою. Нова редакція цього пункту передбачала також, що у разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, проте для усіх за формулою.

Судом встановлено, що пенсію по інвалідності позивача відповідач обчислював за формулою, визначеною пунктом 9-1 Порядку №1210, яким передбачено застосування для обчислення пенсії трьох складових: середнього показника середньої заробітної плати (доходу) за 2014, 2015 та 2016 роки, середньомісячного коефіцієнта заробітної плати та розміру відшкодування фактичних збитків. При цьому для обчислення середньомісячного коефіцієнта заробітної плати у розрахунок береться п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року та розмір середньої заробітної плати (доходу) на одну застраховану особу в цілому по Україні за рік, що передує відповідному року, тобто за попередній рік.

Застосування формули, передбаченої Порядком №1210, під час обчислення розміру пенсії, узгоджується також зі змістом частини третьої статті 59 Закону № 796-ХІІ, що передбачає право особи на обчислення пенсії по інвалідності відповідно до цього Закону або за бажанням - із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Закон №796 та Закон №2262 не містять положень про те, що пенсія по інвалідності розраховується саме у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, водночас передбачають проведення розрахунку пенсії у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, за формулою, в якій однією зі складових є п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 №1-р (ІІ)/2019 зазначено, що запровадження Законом №2148 змінених умов та порядку обчислення пенсії з інвалідності для такої категорії осіб як військовослужбовці дійсної строкової служби, передбачених частиною третьою статті 59 Закону №796, призвели до дискримінації рівнів соціального захисту різних категорій військовослужбовців. Для усунення цієї дискримінації КСУ визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону №796 зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Відповідно до аналізу частини третьої статті 59 та частини третьої статті 54 Закону №796 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, можна дійти висновку, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідно до абзацу першого підпункту 3 пункту 9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2148, у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, яким, частина третя статті 59 Закону №796 була викладена в новій редакції і порушення якої стверджується у цьому спорі, Кабінет Міністрів України мав привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Надаючи оцінку позиції позивача про врахування висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 25.02.2020 у зразковій справі № 520/1972/19 (адміністративне провадження № Пз/9901/11/19) та постанов Шостого апеляційного адміністративного суду: від 28.01.2020 у справі №320/4273/19, від 24.12.2019 у справі №320/181/19, від 10.12.2019 у справі №810/3353/18, від 18.12.2019 у справі №320/324/19, від 18.12.2019 у справі №320/5741/18, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, тому покликання позивача на врахування постанов Шостого апеляційного адміністративного суду: від 28.01.2020 у справі №320/4273/19, 24.12.2019 у справі №320/181/19, 18.12.2019 у справі № 320/324/19, 18.12.2019 у справі №320/5741/18, 10.12.2019 у справі № 810/3353/18, не є обґрунтованим з урахуванням заяви ОСОБА_1 від 15.01.2020 про перерахунок пенсії (з огляду на перехід з пенсії за Законом №796 на пенсію за Законом №2262 і навпаки у різні періоди).

Законом України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» 06.09.2012 № 5207-VI (далі № 5207) передбачено (стаття 1): дискримінація ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; 3) непряма дискримінація ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними; пряма дискримінація ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Законодавство України ґрунтується на принципі недискримінації, що передбачає незалежно від певних ознак (стаття 2): забезпечення рівності прав і свобод осіб та/або груп осіб; забезпечення рівності перед законом осіб та/або груп осіб; повагу до гідності кожної людини; забезпечення рівних можливостей осіб та/або груп осіб.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ), розглядаючи скаргу № 26944/13 у справі Попович та інші проти Сербії, визнав, що ставлення до двох груп цивільних осіб з інвалідністю в «аналогічному чи релевантному становищі» до ветеранів війни осіб з інвалідністю є об`єктивними та обґрунтованими у зв`язку із ступенем ризику, пов`язаного із виконанням посадових обов`язків. ЄСПЛ загалом поважає політичний вибір законодавчого органу влади лише якщо він не буде «явно позбавлений розумного підґрунтя».

Позаяк перерахунок пенсії позивача проведений за формулою, що передбачена п 9-1 Порядку №1210 і положення Порядку не скасовані та є чинними, тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Вказана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 20.05.2020 у зразковій справі №520/12609/19, що залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/1972/19 у постанові 12.05.2021 щодо застосування невиправданої дискримінації через застосування відповідачем формули обчислення пенсії згідно з Постановою КМУ № 1210 вважає, що мотивація судового рішення за наслідками розгляду заявленого клопотання не викликає застережень, достатніх для його скасування й ухвалення рішення про задоволення заявленого клопотання (ЄДРСР 97104083), а законодавче регулювання пенсійного забезпечення передбачає обрання пенсіонером одного виду пенсії за його вибором, тому запропонований позивачем варіант одночасного застосування умов, норм і порядку пенсійного забезпечення, що визначені законами № 796 та № 2262, не базується на законі.

Судом встановлено, що позивач неодноразово реалізовував право переходу з одного виду пенсії на інший (а.с.135 за заявою від 23.04.2009 призначено пенсію з інвалідності за Законом №2262, виплату пенсії припинено з 01.04.2011 відповідно до заяви у зв`язку з переходом на пенсію з інвалідності за Законом №796; а.с.143 отримує пенсію за Законом №2262 (лист відповідача від 04.04.2016); з 15.01.2020 позивач переведений із пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію по інвалідності за ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» справа 580/2241/19 ЄДРСР 98219788).

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби.

Суб`єкти публічної адміністрації у вирішенні конфліктів пов`язаних з предметом даного спору щодо соціального забезпечення позивача були учасниками проваджень у справах 2а-3444/10/2370 ЄДРСР 10394764; № 823/5461/15 ЄДРСР 69098783; 823/1004/16 ЄДРСР 71938722; № 823/1994/16 ЄДРСР 64533691; № 712/12621/17 ЄДРСР 88655446; № 823/1818/17 ЄДРСР 80384850; № 823/768/18 ЄДРСР 79084299; № 580/1610/19 ЄДРСР 86103079; № 580/2241/19 ЄДРСР 98219788; №580/2507/21 ЄДРСР 99457155.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), де, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України, № 4909/04, пункт 58 зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, № 303-A, пункт 29).

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними і дискримінаційними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не обчислення державної пенсії з інвалідності ОСОБА_1 відповідно до заяви від 15.01.2020, виходячи лише із розрахунку за однією складовою з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (2020) відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1 р (II)/2019 у справі № 3-14/2019 без застосування вимог чинного Порядку №1210 є необґрунтованими і такими, що не належать до задоволення. Позовні вимоги про визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України дискримінаційними та про зобов`язання вчинити певні дії є похідними, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Позаяк рішенням суду у задоволенні адміністративного позову відмовляється повністю, то для встановлення судового контролю підстав немає. Суд враховує висновки ВПВС у справі № 808/1628/18 ЄДРСР 88739736, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину, наведене в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, не створює підстави для прийняття до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 808/1628/18; ЄДРСР 95010526 не може вважатись невиконаним у розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то відсутні підстави для вирішення питання розподілу судового збору.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ]

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 24.09.2021.

Суддя Л.В. Трофімова