Справа № 619/1066/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 р.Справа № 619/1066/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: Тимошенка В.М.

третьої особи: Духно Л.В.

представника третіх осіб: Мороз Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., м. Харків, повний текст складено 02.03.21 року по справі № 619/1066/20

за позовом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області

до ОСОБА_1

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області (далі за текстом також позивач, Департамент) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі за текстом також відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просив зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до участі у справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не у повній мірі дослідив та з`ясував усі наведені відповідачем доводи та докази, неправильно застосував норми матеріального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскільки ч. 4 ст. 376 ЦК України регулює цивільно-правові правовідносини, то ця норма матеріального права не може бути застосована до адміністративних правовідносин, чого адміністративний суд першої інстанції не врахував. Вказує, що як 20.07.2015, так і в подальшому, позивачем складались Приписи, вимоги яких не були своєчасними та актуальними відносно фактичного стану вже повністю реконструйованого будинку. Звертає увагу на незаконність ухвали суду першої інстанції від 01.12.2020 про залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, так як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зверталися до позивача з обґрунтованим зверненням про порушення їх прав будівництвом прибудови. Зазначає про невідповідність наданих третіми особами документів вимогам закону та форми їх посвідчення.

З клопотаннями про долучення письмових доказів відповідачем до матеріалів справи надано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта за амністією від 07.05.2021, реєстраційний № ХК 42, та Інформаційну довідку від 25.05.2021 щодо реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 , лист від 19.03.2021, акт обстеження території від 18.03.2021, ситуаційну схему, кваліфікаційний сертифікат інженера - геодезиста № 014514, Витяг з державного реєстру прав речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 264046881, сформований 02.07.2021, технічний паспорт від 11.02.2021.

За результатами апеляційного розгляду та враховуючи додатково подані документи, відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Просить врахувати висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 03.08.2020 у справі № 616/14676/17 про те, що визнання права власності на об`єкт будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами чинного законодавства не передбачено, а також у постанові від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18 щодо того, в яких випадках знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.

Стосовно порушення прав третіх осіб зазначає про наведення у позовній заяві підстав проведення позапланової перевірки, а саме, звернення фізичної особи - ОСОБА_2 від 07.07.2015, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , і яка наголошує на порушенні її прав з боку ОСОБА_1 , а також звернення ОСОБА_3 щодо того, що у Дергачівському районному суді Харківської області з 2015 року по теперішній час розглядається його позовна заява до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним (справа № 619/2775/15-ц).

Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, уважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Від ОСОБА_3 надійшли заперечення на клопотання відповідача, в яких, не заперечуючи того, що рішення Харківського окружного адміністративного суду ухвалене 01.03.2021, а докази, які відповідач просить залучити до справи були отримані значно пізніше - 18.03.2021 та у травні 2021 року, третя особа зазначає, що такі докази не спростовують того, що на час оформлення акта № 515-А від 20.07.2015 та складення припису № 515-Пр відповідні документи на будівництво та реконструкцію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , були відсутні.

У доводах та запереченнях на заперечення на клопотання відповідача ОСОБА_1 зазначив, що у своїх запереченнях ОСОБА_3 посилається на практику Верховного Суду України у справах, розглянутих за нормами Господарського процесуального кодексу України, проте ця справа розглядається за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, які суттєво відрізняються від норм Господарського процесуального кодексу України. Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду пропонує учасникам справи подати нові докази, на які вони посилаються, або витребовує їх за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу, або з власної ініціативи. Звертає увагу, що надані ним докази отримані вже після ухвалення оскаржуваного рішення, Декларація про готовність об`єкта до експлуатації була подана позивачу, про що в матеріалах справи міститься відповідна квитанція, проте, суд першої інстанції ухвалив рішення у справі до завершення її розгляду позивачем. Наразі, предмет спору у цій справі відсутній, оскільки встановлення судом першої інстанції факту самочинного будівництва і зобов`язання знесення збудованої прибудови протирічать факту оформлення права власності на такий об`єкт, що підтверджено наданими відповідачем до матеріалів справи відповідними доказами.

До суду апеляційної інстанції відповідачем подане клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просить зупинити провадження в адміністративній справі № 619/1066/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 619/2775/15-ц.

Третя особа також надала клопотання з проханням зупинити провадження у цій справі до вирішення по суті цивільної справи № 619/2775/15-ц.

Щодо вказаних клопотань учасників справи про зупинення провадження у справі № 619/1066/20 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 619/2775/15-ц, колегія суддів дійшла висновку, що наявність спору у справі № 619/2775/15-ц не перешкоджає розгляду адміністративної справи № 619/1066/20, а зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у цій справі.

Звернення ОСОБА_3 із позовом про визнання державного акта на земельну ділянку АДРЕСА_1 недійсним та поновлення границі землекористування у справі № 619/2775/15-ц, не є обставиною, що будь-яким чином ускладнює розгляд цієї справи та робить її розгляд об`єктивно неможливим до вирішення спору у справі № 619/2775/15-ц.

У цій справі вимоги позивача пов`язуються саме з виконанням ним управлінсько-владних функцій, а тому у цій справі надається оцінка заявленому позову згідно з вимогами КАС України.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що із поданих клопотань та наведених обґрунтувань судом апеляційної інстанції не встановлено необхідних підстав для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 3 частини першої статті 236 КАС України, а зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, що є предметом судового розгляду, колегія суддів протокольною ухвалою відмовила в задоволенні клопотань про зупинення провадження.

У судовому засіданні відповідач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Третя особа та представник третіх осіб наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Позивач належним чином повідомлений про дати, час та місце судових засідань через засоби поштового зв`язку та на електронну адресу, проте жодного разу на них не прибув.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та у ході судового розгляду у суді апеляційної інстанції підтверджено, що з урахуванням заяви ОСОБА_2 від 07.07.2015, на підставі Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 05.01.2015 за № 1 директором Департаменту видано направлення № 515-Н від 15.07.2015 для здійснення позапланової перевірки на об`єкті будівництво прибудови до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 у період з 15 липня по 21 липня 2015 року.

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , до якого здійснено прибудову, та земельна ділянка, на якій він розташований, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.02.1998.

Представниками Департаменту у встановлений направленням для проведення позапланової перевірки строк здійснено виїзд на об`єкт з метою проведення перевірки.

Результати проведеної перевірки оформлено у вигляді акта № 515-А від 20.07.2015 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

За результатами перевірки встановлено, що громадянином ОСОБА_1 розпочаті будівельні роботи без отримання документа, який надає право на початок виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт ІІ категорії складності) з будівництва прибудови до житлового будинку (на момент перевірки виконані роботи з улаштування фундаменту, будівництва зовнішніх стін з пінобітону та кровлі); відповідно до даних Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів Держархбудінспекції України, дані щодо будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні; зазначені роботи проводились без забезпечення технічного нагляду під час будівництва об`єкта, чим порушено вимоги статті 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та абз. 2 п. 2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466, ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність».

У графі акта Зауваження щодо здійснення перевірки відповідачем указано про відсутність зауважень.

У зв`язку зі встановленими порушеннями посадовими особами позивача складено припис № 515-Пр, яким вимагалось від відповідача усунути виявлені порушення в термін до 20.07.2016.

Також, посадовою особою контролюючого органу винесено припис № 515/1-Пр Про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актам, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, яким відповідача зобов`язано негайно зупинити будівельні роботи.

Зазначені акт та приписи відповідачем отримано 20.07.2015.

Матеріали справи свідчать, що у зв`язку з установленням під час проведення перевірки порушень посадовою особою позивача також складено протокол про адміністративне правопорушення від 20.07.2015, в якому відповідачем в графі «Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» вказано: «провину визнаю».

Департаментом архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області за фактом виявлення вищенаведених правопорушень винесено постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 30.07.2015 за № 515-П та визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 17 ст. 96 КУпАП, накладено штраф у сумі 8500,00 грн. Зазначена постанова підписана у день її складання відповідачем без зауважень та пояснень.

У позовній заяві позивачем указано, що на виконання перевірки вимог приписів від 20.07.2015 № 515-Пр та № 515/1-Пр встановлено, що ОСОБА_1 вимоги приписів не виконано, документ, який дає право на виконання будівельних робіт на об`єкті, не надано, тому на нього були накладені штрафні санкції відповідно до постанови від 05.08.2016 за № 329-П та надано припис про усунення порушення вимог законодавства від 02.08.2016 за № 329-Пр та зобов`язано виконати вимоги припису від 20.07.2015 за № 515-Пр в строк до 05.01.2017.

Складені за результатами позапланової перевірки щодо дотримання відповідачем вимог містобудівного законодавства та вимог припису документи, а саме: акт перевірки від 02.08.2016 № 329-А, протокол від 02.08.2016, припис від 02.08.2016 № 329-Пр та постанова від 05.08.2016 № 329-П отримані та підписані ОСОБА_1 у день їх складання без зауважень та пояснень, що відповідачем не заперечується.

Згідно з даними Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, інформація щодо об`єкта будівництва за зазначеною вище адресою відсутня. Також, інформація про виконання вимог припису до позивача не надходила.

Зазначені обставини, на переконання позивача, свідчать про те, що вимоги припису № 515-Пр від 30.07.2015 відповідачем не виконані.

Під час наступного виїзду, який відбувся у період з 21.02.2017 по 27.02.2017 з метою перевірки виконання суб`єктом містобудування вимог приписів від 20.07.2015 та від 02.08.2016, виявлено, що відповідачем вимоги вищезазначених приписів не виконані, чим порушено вимоги абз. 2 п. 14 Порядку № 553 та пп. а), п. 3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Документи, складені за результатами позапланової перевірки щодо дотримання відповідачем вимог містобудівного законодавства та вимог приписів, а саме: акт перевірки від 23.02.2017 за № 50-А, протокол від 23.02.2017, припис від 23.02.2017 за № 50-Пр та постанова від 06.03.2017 № 50-П, отримані та підписані з боку ОСОБА_1 у день їх складання без зауважень та пояснень, що відповідачем не заперечується.

Також, у період з 12.12.2019 по 24.12.2019 посадовими особами позивача в черговий раз проведено позапланову перевірку об`єкта на виконання вимог містобудівного законодавства і вимог припису від 23.02.2017 за № 50-Пр та встановлено, що стан об`єкту не змінився з попередньої перевірки, наявні самочинно збудовані прибудови до житлового будинку, при цьому, ОСОБА_1 так і не отримано документів, які дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують його прийняття в експлуатацію. Складені за результатами позапланової перевірки щодо дотримання відповідачем вимог містобудівного законодавства та вимог приписів документи, а саме: акт перевірки від 24.12.2019 за № 966-А, протокол від 24.12.2019, припис від 24.12.2019 за № 966-Пр та постанова від 08.01.2020 за № 966-П не підписані з боку ОСОБА_1 у день їх складання, у зв`язку з чим були направлені Департаментом засобами поштового зв`язку - трекінг-номер 931 та трекінг-номер 665, які отримані відповідачем 04.01.2020 та 11.01.2020 відповідно.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.05.2003 право власності на житловий будинок, що межує із будинком відповідача та розташований за адресою: АДРЕСА_2 , належить третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 .

По теперішній час триває розгляд Дергачівським районним судом Харківської області позовної заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право власності на земельну ділянку недійсним (справа № 619/2775/15-ц).

З огляду на те, що відповідачем так і не було приведено об`єкт у відповідність до вимог містобудівного законодавства та не виконано вимоги приписів, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області звернувся до суду з вимогою про знесення об`єкту самочинного будівництва.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також з того, що відповідачем не оскаржувались вимоги приписів контролюючого органу та не вживалися заходи з метою усунення зазначених у приписах порушень.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому, за положеннями частини четвертої цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2021 року у справі № 653/104/19 (провадження № 61-18648св20), від 31 травня 2021 року у справі № 320/1889/17-ц (провадження № 61-8737св20).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об`єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України № 687-XIV від 20.05.1999 "Про архітектурну діяльність" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 687-XIV) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Так, відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 26 Закону № 3038-VI право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Так, ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що замовник може приступити до виконання будівельних робіт (реконструкції) за умови одержання ним дозвільної та проектної документації, а також за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію щодо об`єкту.

За змістом ст. 41 Закону України № 3038-VI від 17.02.2011 "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон № 3038-VI) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки, у тому числі, є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, зокрема: видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; здійснювати фіксування процесу проведення перевірки з використанням фото-, аудіо- та відеотехніки.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями (далі - суб`єкти містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначена Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011, № 553 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 553).

Відповідно до п. 5 Порядку № 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Позаплановою перевіркою вважається перевірка, що не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки, зокрема, є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності. Під час проведення позапланової перевірки посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язана пред`явити службове посвідчення та надати копію направлення для проведення позапланової перевірки (п. 7 Порядку).

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані: у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством; ознайомлювати суб`єкта містобудування чи уповноважену ним особу з результатами державного архітектурно-будівельного контролю у строки, передбачені законодавством.

Суб`єкт містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю.

З аналізу наведених норм слідує, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють, зокрема, позапланові перевірки суб`єктів містобудування на предмет дотримання ними під час здійснення будівництва вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та інших нормативних актів, що регулюють даний вид діяльності та під час здійснення такого контролю мають право на безперешкодний доступ на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.

Згідно з приписами п. п. 15-18 Порядку № 553 форми актів та інших документів, які складаються під час або за результатами здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затверджуються Мінрегіоном.

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акту перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис). У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

За змістом статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 проведено будівельні роботи за адресою: АДРЕСА_1 (об`єкт ІІ категорії складності) з будівництва прибудови до житлового будинку.

Такі роботи проведено відповідачем без отримання документа, який надає право на початок виконання будівельних робіт, що встановлено позивачем під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

У зв`язку зі встановленими порушеннями під час перевірки посадовими особами позивача складалися приписи, якими вимагалось від відповідача усунути виявлені порушення в установлені терміни.

На час звернення позивача до суду із позовом про зобов`язання відповідача знести самочинно збудовану прибудову до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , приписи не виконано, у судовому порядку не оскаржено.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що після ухвалення оскаржуваного рішення, до закінчення апеляційного розгляду справи, відповідачем зареєстровано декларацію про готовність об`єкту до експлуатації за амністією, реєстраційний номер ХК42, з урахуванням якої внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним Витягом, наявним у матеріалах справи.

Колегія суддів зазначає, що після реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації можливість віднесення такого об`єкта до самочинного виключається.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.10.2018 по справі № 465/1461/16-а, від 19.01.2019 у справі № 916/1986/18, від 11.11.2020 у справі № 640/10134/19.

За таких обставин, оскільки в ході апеляційного розгляду встановлено усунення відповідачем порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо надання відповідачем доказів під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що положення статей 9, 77, 90, 306 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

19 листопада 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 826/12675/15, касаційне провадження № К/9901/26923/18 (ЄДРСРУ № 85836646) досліджував питання особливостей подання нових доказів в суд апеляційної інстанції та порядок прийняття їх до розгляду.

Аналізуючи норми КАС України Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник).

Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою.

В клопотанні відповідачем наведено обгрунтовані підстави, з яких вищенаведені докази не були надані до суду першої інстанції.

Із урахуванням викладеного вище та положень п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 у цій справі та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 по справі № 619/1066/20 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 23.09.2021 року