Справа № 640/1899/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року м. Київ № 640/1899/21

Окружний адміністративний суду міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІЯ"

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІЯ" (надалі - позивач), адреса: 03680, місто Київ, вулиця Панорамна, буд. 1 до Головного управління ДПС у м. Києві (надалі - відповідач), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка , будинок 33/19, в якій просить суд:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.10.2020 № про нарахування товариству з обмеженою відповідальністю «ІОНІЯ» () штрафу у розмірі 10% за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100, в розмірі 975,50 грн.

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.10.2020 № про нарахування товариству з обмеженою відповідальністю «ІОНІЯ» () штрафу у розмірі 20% за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100, в розмірі 17 908,59 грн.

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві виключити з інтегрованої картки платника податків товариства з обмеженою відповідальності «ІОНІЯ» () облікові показники (операції) щодо застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), 14010100, в розмірі 18 884,09 грн.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача в наслідок прийняття протиправних рішень суб`єктом владних повноважень.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що висновки акту перевірки в частині порушення товариством граничних строків сплати угоджених зобов`язань є безпідставними, оскільки такі ним своєчасно та повному обсязі сплачені до державного бюджету, що підтверджується доданою до матерів справи копією платіжного доручення. Разом з тим, наслідком несвоєчасного зарахування контролюючим органом сплачених позивачем в рахунок тих чи інших грошових зобов`язань сум коштів ймовірно стали події, що мали місце у 2013 році.

Позивач зазначає, що у 2013 році ДПІ у Голосіївському районі м. Києва ДПС на підставі акта перевірки від 01.03.2013 №115/1-22-30-31482714 прийнято податкове повідомлення рішення від 18.03.2013 № про донарахування ТОВ «ІОНІЯ» суми ПДВ. Вказане грошове зобов`язання сплачено товариством повністю упродовж періоду з 30.01.2013 по 01.04.2014. Висновки щодо своєчасності та повноти сплати ТОВ «ІОНІЯ» грошового зобов`язання за вказаним податковим повідомленням-рішенням наведені у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2015 у справі №826/6670/15, що набрало законної сили. На думку позивача, у зв`язку із неправомірним нарахуванням контролюючим органом суми пені (43 285,20 грн.) за наслідком погашення ТОВ «ІОНІЯ» податкового повідомленні-рішення від 18.03.2013 №, в інтегрованій картці платника ПДВ (товариства) виникла недоїмка, яка у свою чергу зумовила в подальшому несвоєчасне погашення платником поточних сум грошових зобов`язань.

Додатково позивач зазначив, що ТОВ «ІОНІЯ» оскаржило у судовому порядку інші податкові повідомлення-рішення: від 12.12.2016 № про нарахування штрафної санкції у розмірі 6 904,60 грн., від 30.10.21213 про нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату суми грошового зобов`язання. За відповідними позовними заявами ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва були відкриті провадження у справах №826/7189/17 і №640/2823/19, та розгляд даних адміністративних справ наразі триває. Окрім того, Товариство оскаржило до Окружного адміністративного суду міста Києва податкову вимогу від 19.08.2017 №65955-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 19.08.2017 №65955-17. Рішенням суду від 13.4.2018 у справі №826/16523/17, що набрало законної сили, вказані рішення контролюючого органу були визнанні протиправними та скасовані.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрити провадження в адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІОНІЯ» до Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Не погоджуючись з доводами викладеними в позові Головним управлінням ДПС у м. Києві подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого податковим органом щодо задоволення позовних вимог заперечено.

Відповідачем зазначено, що за результатами проведеної камеральної перевірки з питання дотримання ТОВ «ІОНІЯ» вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати ПДВ до бюджету встановлено рушення позивачем граничних строків сплати узгодженого зобов`язання. Податковим органом також зазначено, що дійсно товариством вносились грошові кошти, однак на момент погашення таких сум узгоджених грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника податку (позивача) в автоматичному режимі розрахувався борг, томі такий погашався в порядку черговості.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку, з питань дотримання товариством з обмеженою відповідальністю "ІОНІЯ" вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість. За результатами такої перевірки складений акт від 11.09.2020 №29820/26-15-04-17-13 (далі - акт камеральної перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем граничних строків сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість, визначених п. 50.1 ст. 50, п. 57.1, п 57.3 ст. 57, ст. 203 Податкового кодексу України, а саме:

- узгоджене зобов`язання згідно декларації від 16.03.2020 року № в сумі 9755,00 грн із граничним строком сплати 30.03.2020 року фактично сплачено 25.06.2020 року, із пропуском на 87 днів;

- узгоджене зобов`язання згідно декларації від 16.03.2020 року № в сумі 76953,85 грн із граничним строком сплати 30.03.2020 року фактично сплачено 29.07.2020 року, із пропуском на 121 день;

- узгоджене зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 22.04.2020 року №411220405 в сумі 349,95 грн із граничним строком сплати 08.05.2020 року фактично сплачено 29.07.2020 року, із пропуском на 82 дні;

- узгоджене зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 22.04.2020 року №411220405 в сумі 1469,65 грн із граничним строком сплати 08.05.2020 року фактично сплачено 29.07.2020 року, із пропуском на 82 дні;

- узгоджене зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 22.04.2020 року №411220405 в сумі 1014,50 грн із граничним строком сплати 08.05.2020 року фактично сплачено 29.07.2020 року, із пропуском на 82 дні;

- узгоджене зобов`язання згідно декларації від 18.06.2020 року № в сумі 9755,00 грн із граничним строком сплати 30.03.2021 року фактично сплачено 29.07.2020 року, із пропуском на 29 днів.

На підставі висновків акта перевірки 06.10.2020 року Головним управлінням ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення форми «Ш» за наступними номерами:

- № , яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» (код « 14010100») у розмірі 9755,00 грн, всього на строки 29 календарних днів, нарахувало позивачу штраф у сумі 975,50 грн (що, складає 10% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання);

- № , яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» (код « 14010100») у розмірі 89542,95 грн, всього на строки 82,87,121 календарних днів, нараховано позивачу штраф у сумі 17908,59 грн (що, складає 20% від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання);

Не погоджуючись із правомірністю цих податкових повідомлень-рішень ТОВ «ІОНІЯ» подало скаргу до ДПС України, яка рішенням останньої від 22.12.2020 №36009/6/99-00-06-02-05-06 була залишена без задоволення.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Так, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу нормами п. 49.18 ст. 49 ПК України встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Аналогічні норми закріплені у п. 203.1 та 203.2 ст. 203 ПК України, що регулюють порядок надання податкової декларації з податку на додану вартість та строки розрахунків з бюджетом по цьому податку.

Водночас нормами п. 54.3 ст. 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп. 54.3.3).

В розумінні норм пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України «грошовим зобов`язанням платника податків» є не лише сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання, а й сума штрафної (фінансової) санкції, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У випадку оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Приписами п. 56.18 ст. 56 ПК України передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до п. 31.1, п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

За загальним правилом відповідальність за неналежне виконання податкового обов`язку несе платник. Це встановлено ст. 109 ПК України, відповідно до якої податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 111 ПК України визначені види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених норм права свідчить, що податковий обов`язок є безумовним і першочерговим. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку законодавчо покладено на платника податків. А саме за несвоєчасну сплату платником податків узгодженої в установленому порядку суми грошового зобов`язання, такий притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірах визначених Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із змісту акту камеральної перевірки, податковим органом встановлено порушення позивачем граничних строків сплати узгоджених грошових зобов`язань, визначених податковими деклараціями з податку на додану вартість від 16.03.2020 року № та від 18.06.2020 року № , а також податковим повідомленням-рішенням від 22.04.2020 року № 411220405.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали (зокрема, витяги з інтегрованої картки платника ПДВ за 2019 - 2020 роки) суд встановив, що позивач з дотриманням граничних строків сплачував перелічені вище грошові (податкові) зобов`язання. Однак, з огляду на обставину наявності станом 01.01.2019 облікованого в інтегрованій картці платника боргу (недоїмки та пені) у розмірі 69712,74 грн з податку на додану вартість, перераховані позивачем кошти для погашення поточних платежів зараховувались контролюючим органом в погашення наявних суми податкової заборгованості за хронологією виникнення таких.

При цьому, матеріали справи не містять доказів неправомірного формування вказаної суми податкового боргу.

Що стосується посилань позивача на обставини та результати оскарження ним в судовому порядку окремих податкових повідомлень-рішень від 18.03.2013 №, від 12.12.2016 № та від 30.10.21213, а також податкової вимоги від 19.08.2017 №65955-17, то зі змісту поданих сторонами до матеріалів справи документів не вбачається за можливе встановити наявність зв`язку між переліченими рішеннями контролюючого органу та фактом обліку інтегрованій картці позивача податкового боргу станом на 01.01.2019 року.

Згідно з приписами п. 87.1 ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

В розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зараховувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати визначеного платником податків.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відтак, вказаними нормами встановлено обов`язок контролюючого органу зараховувати кошти, що сплачує платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю, пов`язуючи черговість з моментом виникнення боргу.

Схожі висновки щодо повноважень контролюючого органу при застосуванні положень п. 87.9 ст. 87 ПК України наведені у тексті постанови Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №821/865/16, від 11.09.2018 у справі №813/3722/17, від 22.04.2019 у справі №804/15898/15.

За приписами ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім цього, позивачем не доведено фактично належними та допустимими доказами обставини на які він посилається про те, що заборгованість виникла ніби-то у зв`язку з зарахуванням податковим органом платежів за податковими зобов`язаннями позивача в рахунок попередньої заборгованості, які в подальшому була скасована судом, хоча ч. 1 ст. 78 КАС України покладає на позивача такий обов`язок.

З огляду на викладене, та враховуючи, що матеріалами справи підтверджено несвоєчасну сплату узгоджених зобов`язань, суд приходить до висновку, що контролюючий орган правомірно застосував до позивача штрафні санкції згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, враховуючі встановлені вище судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим, підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати в цьому випадку стягненню не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "ІОНІЯ" - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова