Справа № 320/12548/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-08-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2021 року № 320/12548/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: представника позивача - Дубовика В.В., представника відповідача - Малай В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області (далі ГУ ДПС у Київській області, відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення контролюючого органу:

- форми «С» від 26.12.2019 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17000,00 грн.;

- форми «С» від 26.12.2019 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17000,00 грн.;

- форми «С» від 26.12.2019 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 17 000,00 грн.;

- форми «С» від 26.12.2019 № про нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 10000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначила про те, що по-перше, відповідно до наявних у розпорядженні платника документів відповідач не мав жодних правових підстав для проведення фактичної перевірки господарської діяльності позивача та приймати за результатами такої перевірки будь-які рішення (в т.ч. акт перевірки та оскаржувані податкові повідомлення-рішення). По-друге, за твердженнями позивача, матеріали перевірки не містять жодних доказів вчинення порушень законодавства України, що зафіксовані за результатами такої перевірки, саме ФОП ОСОБА_1 безпосередньо, що позивач не займається підприємницькою діяльністю з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а відповідачем належних та достатніх доказів зворотного не наведено.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позов не визнано. Зазначено із посиланнями на положення податкового законодавства України та матеріали проведеної 04.12.2019 року фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що в ході такої перевірки співробітниками ГУ ДПС у Київській області встановлено порушення позивачем ст.ст. 11, 15, 18 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного та плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (зі змінами та доповненнями, далі Закон № 481) в частині зберігання та реалізації останньою підакцизних товарів без наявності відповідної ліцензії, без відповідних марок акцизного податку та за ціною, нижчою від встановленої мінімальної роздрібної ціни.

Таким чином, виходячи із позицій сторін, спірним у даній справі є питання правомірності призначення та проведення фактичної перевірки позивача, висновки якої покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень, а також обґрунтованість та підставність таких висновків ГУ ДПС у Київській області з огляду на наведені позивачем фактичні обставини справи та норми законодавства України у сфері обігу та реалізації підакцизних товарів.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримував, просив суд даний адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, суд вважає, що даний адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ) зареєстрована як суб`єкт господарювання-фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації - 10.12.1999 року, номер запису 2 011840) та перебуває на податковому обліку у Білоцерківській ДПІ ГУ ДПС у Київській області.

Видами діяльності позивача під час перебування у статусі ФОП згідно із КВЕД є: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 10.73 Виробництво макаронних виробів і подібних борошняних виробів; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

Згідно із наявним у матеріалах справи Витягом з Реєстру платників єдиного податку від 15.03.2018 року № 944 ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування (ІІ група) з 01.04.2018 року та здійснює діяльність за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із наданим позивачем Договором оренди нежитлового приміщення б/н від 01.07.2019 року ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) передає, а ФОП ОСОБА_1 (орендар) бере у тимчасове користування частину приміщення магазину та підсобне приміщення загальною площею 48 кв.м. з обладнанням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі наказу від 29.11.2019 року № 768, направлень на проведення перевірки від 03.12.2019 року №№ 389, 390 співробітниками ГУ ДПС у Київській області проведено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено Акт №175/10-36-32-00-10/ від 04.12.2019 року (далі Акт перевірки).

В розділі ІІІ «Висновки» Акту перевірки контролюючим органом вказано на наступні порушення позивачем вимог законодавства України, виявлені в ході проведення перевірки:

1) ст. 15 Закону № 481, а саме: перевіркою зафіксовано факт здійснення ФОП ОСОБА_1 роздрібної торгівлі тютюновими виробами (одна пачка сигарет WEST Blue XL виробництва АТ «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» за ціною 43, 17 грн.) без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пляшка горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн.) без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями;

2) ст. 11 Закону № 481, а саме: перевіркою зафіксовано факт реалізації ФОП ОСОБА_1 пляшки горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн., без наявності марки акцизного податку;

3) ст. 13 Закону № 481, а саме: перевіркою зафіксовано факт реалізації ФОП ОСОБА_1 пляшки горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн., тобто за ціною, нижчою від мінімальної роздрібної ціни, встановленої чинною на момент проведення перевірки постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 року №748.

Враховуючи висновки перевірки, відповідачем відносно ФОП ОСОБА_1 винесені спірні податкові повідомлення-рішення форми «С» від 26.12 2019 року (далі - ППР):

1) № про застосування штрафної санкції в розмірі 17 000, 00 грн. за здійснення реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії;

2) № про застосування штрафної санкції в розмірі 17 000, 00 грн. за здійснення реалізації тютюнових виробів без наявності ліцензії;

3) № про застосування штрафної санкції в розмірі 17 000, 00 грн. за здійснення реалізації алкогольних напоїв, не маркованих акцизними марками встановленого зразка;

4) № про застосування штрафної санкції в розмірі 10 000, 00 грн. за здійснення реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої.

Не погодившись із оскаржуваними рішеннями контролюючого органу з підстав порушення процедури призначення та проведення перевірки та з підстав невідповідності її висновків фактичним обставинам справи, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Розглядаючи підстави позову в частині доводів ФОП ОСОБА_1 про законність призначення і проведення фактичної перевірки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАСУкраїни (із змінами та доповненнями, далі КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, судом під час розгляду даної справи приймається до уваги правова позиція Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/17123/18. У вказаній постанові від 21.02.2020 року Верховний Суд відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також, що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа №826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа №820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок: «незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

З огляду на вищезазначений правовий висновок Верховного Суду оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень платник податків може посилатись на порушення порядку проведення такої перевірки (наказу), яким судами, поряд із встановленими в ході перевірки порушеннями податкового та/або іншого законодавства, має бути надана правова оцінка в першу чергу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, за приписами п.21.1 ст. 21 Податкового кодексу України (із змінами та доповненнями, далі - ПК України) посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із п.п.75.1.3 п.75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно із положеннями п.80.1-80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав (серед іншого):

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно до п.80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно із п.80.7 ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до п.81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Виходячи з аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку, що у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

В ході аналізу матеріалів справи судом встановлено, що фактична перевірка проведена відповідачем після пред`явлення копії наказу ГУ ДПС у Київській області № 768 від 29 листопада 2019 року «Про проведення фактичних перевірок», копії витягу з додатку № 1 до наказу ГУ ДПС у Київській області 29 листопада 2019 року № 768 «Про проведення фактичних перевірок. Перелік суб`єктів господарювання, які підлягають фактичним перевіркам у грудні 2019року» та направлень на перевірку № 389 та № 390 від 03.12.2019 року.

В ході розгляду справи з пояснень учасників провадження судом з`ясовано, що перераховані документи були пред`явлені перевіряючими контролюючого органу невстановленій та неідентифікованій особі, присутній на момент виходу ревізорів за місцем проведення перевірки. При цьому, у відповідному розділі Акту перевірки «Перевірку здійснено у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції» перевіряючими в якості прізвища, імені, по-батькові, посади, дати народження та адреси такої особи вказано цитата «Особа, що фактично проводила розрахункову операцію».

В подальшому, виходячи зі змісту відзиву на позовну заяву, судом встановлено, що вказана невстановлена відповідачем особа, нібито причетна до господарської діяльності та проведення розрахункових операцій позивача, відмовилась від підписання направлень на перевірку, від підписання та від отримання Акту перевірки, про що ревізорами ГУ ДПС у Київській області складені відповідні акти.

Іншими словами, відповідачем в ході проведення фактичної перевірки жодних особистих даних такої особи, а також доказів на підтвердження безпосереднього взаємозв`язку такої невстановленої особи із господарською діяльністю позивача, інших підстав знаходження такої особи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлено не було. При цьому, за твердженнями ФОП ОСОБА_1 , за весь час підприємницької діяльності остання жодних найманих працівників не мала та не працевлаштовувала для здійснення торгівлі в частині орендованого нею приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за місцем проведення перевірки.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд приходить до висновку, що твердження відповідача про виявлення в місці проведення фактичної перевірки особи, відповідальної за здійснення розрахункових операцій від імені ФОП ОСОБА_1 , та вручення їй для ознайомлення копії наказу на проведення перевірки, копії витягу із такого наказу та направлень на проведення перевірки базується виключно на припущеннях відповідача про зв`язок такої особи із позивачем та жодного документального підтвердження в ході встановлення обставин справи не знайшло.

Щодо інших тверджень позивача, то суд погоджується із його доводами про те, що наданий відповідачем під час перевірки та разом із відзивом на позовну заяву документ під назвою «Витяг з додатку № 1 до наказу ГУ ДПС у Київській області від 29 листопада 2019 року № 768 «Про проведення фактичних перевірок». Перелік суб`єктів господарювання, які підлягають фактичним перевіркам у грудні 2019 року» ані по формі, ані за змістом не передбачено жодною нормою ПК України.

З цього приводу суд зазначає, що цитовані вище положення п.81.1 ст. 81 ПК України у своєму тлумаченні є однозначними та не допускають розширеного трактування. Так, конкретно визначені дані та обставини, що ідентифікують обєкт перевірки, а також підстави такої перевірки зазначаються саме і виключно у відповідному наказі про проведення перевірки, а не у будь-якому іншому документі, створеному контролюючим органом в ході здійснення ним своїх функціональних обов`язків.

Суд констатує, що наявна у матеріалах справи копія наказу відповідача № 768 від 29.11.2019 року не містить всіх визначених п.81.1 ст. 81 ПК України обов`язкових реквізитів, що стосуються об`єкта перевірки, а саме: найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), підстави для проведення перевірки.

Крім того, наказ відповідача не містить жодної вказівки на дату початку і тривалість перевірки позивача, період діяльності, який буде перевірятися, а підстава проведення перевірки у ньому вказується лише поверхово шляхом посилання на нібито існування відносно позивача обставин, визначених п.п.80.2.5, 80.2.7 п.80.2 ст. 80 ПК України.

Підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених п.п.80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби та отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального

Такий висновок узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 08.09.2020 року у справі № 640/21536/19.

При цьому підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить декілька обґрунтувань (підстав) для проведення перевірки, а саме: така перевірка проводиться у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів, а тому, зі змісту наказу за № 768 від 29 листопада 2019 року, неможливо встановити яке з окремих вказаних порушень слугувало конкретною підставою для його прийняття.

Зазначений висновок узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду викладеним у постановах від 04 вересня 2020 року у справі №821/1274/18, від 02 вересня 2020 року у справі №821/1828/16 та від 04 грудня 2018 року у справі №820/4894/18.

Іншими словами, інформація на підставі якої приймається наказ про проведення перевірки, повинна містити дані про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи. Саме з цього виходила колегія Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду при розгляді справи № 520/1304/2020 (постанова від 22.09.2020 року) де предметом спору була протиправність наказу податкового органу про проведення фактичної перевірки.

Змістовна конструкція п.80.2 ст. 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати відповідний номер підпункту статті Податкового кодексу України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання на положення Податкового кодексу України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/4894/18 від 04.12.2018 року, у справі №820/4891/18 від 18.12.2018 року, у справі № 820/4895/18 від 18.12.2018 року, у справі №820/4893/18 від 05.03.2019 року, у справі №1440/2045/18 від 11.06.2019 року.

Проте, як убачається із тексту наказу відповідача № 768 від 29 листопада 2019 року, контролюючим органом не надано жодних доказів того, що ГУ ДПС у Київській області отримано інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для нього зі здійснення належного податкового контролю.

Контролюючий орган як суб`єкт владних повноважень під час виходу ревізорів до платника 03.12.2019 року не надав жодних письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття згаданого наказу слугувала інформація про порушення платником вимог законодавства. Рівною мірою жодних подібних доказів представником відповідача не було надано і в судове засідання у справі під час її розгляду.

Як вже зазначалось вище, обов`язок перевіряючого повідомляти позивача про підстави для проведення фактичної перевірки та право останнього бути обізнаним про такі підстави випливає зі змісту положень ст. 81 ПК України, якою регламентовано умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Суд вважає, що підстави проведення перевірки, зазначені в документах на перевірку, повинні бути очевидними і зрозумілими не лише для контролюючого органу, але й для платника податків, що безпосередньо пов`язано з реалізацією останнім права на захист своїх інтересів. Натомість, у даному випадку, податковий орган зіслався на загальні формулювання, без конкретної підстави для проведення перевірки.

Крім того, у наявних в матеріалах справи копіях наказу та направленнях на проведення перевірки взагалі не зазначений період, який перевіряється, що на думку позивача не може бути правомірним, оскільки фактичний контроль не може бути безмежним у часі.

У справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.comS.r.l. проти Молдови", заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

За наведених обставин та установлених фактів, суд вважає що контролюючий орган не дотримався принципу "належного урядування", оскільки чіткої підстави у наявних документах на проведення фактичної перевірки не було вказано, чим порушено право ФОП ОСОБА_1 на належний захист своїх інтересів.

Як зазначає Верховний Суд в своїй постанові від 08.10.2019 року у справі №826/11217/18 процедурні порушення при призначенні перевірки мають наслідком протиправність прийнятого керівником податкового органу наказу про проведення перевірки.

Враховуючи, що спірні ППР прийняте відповідачем за наслідками виявлення порушень, що повинні бути встановлені посадовими особами органів ДПС України в ході перевірки та бути відображені в акті такої перевірки, то визнання акту такої перевірки неналежним доказом в результаті проведення перевірки на підставі юридично дефектних документів (наказу відповідача від 29.11.2019 року № 768 та витягу з додатку № 1 до нього), а також проведення такої перевірки фактично у невідомому місці в присутності особи, щодо якої немає жодних доказів її причетності до підприємницької діяльності позивача автоматично нівелює правове значення прийнятих за результатами такої перевірки ППР.

Відтак, суд вважає, що відповідачем під час виходу за місцем проведення перевірки на підставі оформлених із грубими порушеннями вимог ПК України документами допущені системні та однозначні порушення процедури проведення такої перевірки, що у своїй сукупності не дозволяють стверджувати про відповідність контрольно-перевірочного заходу вимогам законодавства України.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновків про наявність підстав для визнання оскаржуваних податкових повідомлень-рішень незаконними з огляду на системні та фундаментальні порушення відповідачем процедури збирання доказів щодо порушення вимог законодавства України з боку ФОП ОСОБА_1 внаслідок порушення Головним управлінням ДПС у Київській області процедури призначення та проведення самої фактичної перевірки.

Стосовно тверджень позивача про недоведеність контролюючим органом фактів порушення Закону № 481 з огляду на фактичні обставини справи суд зазначає наступне.

Закон України № 481 визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону України №481/95-ВР:

- алкогольні напої - це продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

- тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування;

- роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування;

- місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів;

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Підпунктом 14.1.26 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що виноробна продукція - це вина виноградні натуральні, вина натуральні кріплені, шампанські, ігристі, газовані, вермути, бренді, сусло виноградне та інші виноматеріали, коньяки, інші алкогольні напої з винограду, плодів та ягід.

Згідно з пунктом 215.1 статті 215 ПК України алкогольні напої та тютюнові вироби належать до підакцизних товарів.

Підпунктом 14.1.107 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що марка акцизного податку спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Відповідно до підпункту 14.1.109 пункту 14.1 статті 14 ПК України, маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Пунктом 226.1 статті 226 ПК України передбачено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Згідно з пунктом 226.2 статті 226 ПК України, наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 вказаного Закону алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Під "маркою акцизного податку" визначається спеціальний знак, яким маркуються алкогольні напої та тютюнові вироби. Її наявність на цих товарах підтверджує сплату акцизного збору, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Отже, марка акцизного податку є спеціальним знаком, яким підтверджується, в тому числі легальність реалізації на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Забороняється ввезення, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та реалізація на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на яких немає марок акцизного податку встановленого зразка.

Відповідальність за недодержання порядку маркування, реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів, несвоєчасну сплату акцизного податку несуть виробники, імпортери, продавці цих товарів та їх посадові особи у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до абзацу 13 частини 2 статті 17 Закону № 481 до суб`єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Стаття 15 Закону України № 481 регулює імпорт, експорт, оптову і роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального, зокрема, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Згідно з ч. 20 ст.15 Закону № 481 роздрібна торгівля алкогольними напоями може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до п.7 частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами і пальним, зберігання пального, яка ліцензується відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Згідно з частинами 22, 24, 25, 27 статті 15 Закону №481 ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання. У заяві повинно бути зазначено вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (імпорт, експорт, оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями або тютюновими виробами).

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

Судом під час розгляду справи встановлено, що для здійснення господарської діяльності згідно із КВЕД, внесеними до ЄДРПОУ, ФОП ОСОБА_1 (орендар) на підставі Договору від 01.07.2019 року взяла в оренду ФОП ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_2 , орендодавець) частину нежитлового приміщення, що знаходиться в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, в орендованій частині приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_1 , в період з 01.07.2020 року по 30.06.2020 року у відповідності до положень Господарського кодексу України на власний ризик та за своєю ініціативою здійснювала торгівлю продуктами харчування, господарськими товарами та побутовою хімією, про що свідчать дані її бухгалтерського обліку.

Судом враховано, що Акт перевірки безпосередньо не містить жодних доказів належності позивачеві пляшки горілки «Олександрія Пшенична», 0,5 л 40 % об. по ціні 24,75 грн. та пачки сигарет «West BLuexL» по ціні 43,17 грн., стосовно реалізації яких ревізорами ГУ ДПС у Київській області були встановлені порушення Закону № 481. Крім того, суд приймає до уваги той факт, що в Акті перевірки ревізорами контролюючого органу власноручно та безпосередньо зазначено, що при придбанні цієї пляшки та пачки сигарет жодного розрахункового документу не видавалось, а в п.15 вступної частини Акту що зразки продукції (в т.ч. вказана пляшка) ревізорами ГУ ДПС у Київській області не відбирались та не опечатувались.

Суд констатує, що відповідач під час розгляду справи так і не зміг за допомогою належних до достовірних доказів підтвердити у будь-який передбачений законом спосіб, що 03.12.2020 року пляшка горілки «Олександрія Пшенична», 0,5 л 40 % об. по ціні 24,75 грн. та пачка сигарет «West BLuexL» по ціні 43,17 грн. фактично існувала на місці проведення перевірки, що зазначена пляшка та пачка сигарет належить ФОП ОСОБА_1 і реалізовувалась нею (або її представником чи найманим працівником) безпосередньо у цьому приміщенні, що розрахункова операція із придбання зазначеної пляшки та пачки сигарет відбулась фактично і уповноваженою на те (і на проведення розрахункових операцій) особою.

Суд враховує, що згідно із наданими відповідачем наказом від 29.11.2019 року № 768 та витягом з додатку № 1 до нього ГУ ДПС у Київській області було заплановано проведення фактичної перевірки власне відносно магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а не відносно ФОП ОСОБА_1 безпосередньо. Судом при цьому приймається до уваги, що приміщення вказаного магазину перебуває у приватній власності іншої особи, і позивач орендує у ньому лише частину площі, а тому як об`єктивно, так і в силу приписів Конституції України не може нести юридичної відповідальності за будь-які порушення, виявлені при проведенні контрольно-перевірочних заходів у такому приміщенні, з урахуванням відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів вчинення таких порушень саме позивачем

На думку суду висновки перевірки фактично базуються на припущеннях (гіпотезах) ревізорів контролюючого органу про те, що виявлена ними в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 04.12.2019 року невстановлена особа має причетність до здійснення розрахункових операцій (в т.ч. в частині реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів) від імені ФОП ОСОБА_1 .

Відповідачем же до суду не надано жодного належного та достовірного доказу про те, що зафіксована в Акті перевірки розрахункова операція з реалізації пляшки горілки «Олександрія Пшенична», міцністю 40 %, місткістю 0,5 л за ціною 24, 75 грн. та пачки сигарет WEST Blue XL виробництва АТ «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» за ціною 43, 17 грн. здійснена саме ФОП ОСОБА_1 або її представником/найманим працівником, а не будь-яким іншим суб`єктом господарювання.

При прийнятті рішення у справі суд враховує, що працівниками ГУ ДПС у Київській області після складання Акту перевірки також складено протокол про адміністративне правопорушення №3 від 14.01.2020 про вчинення ФОП ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАПУ.

Позивачем до суду надано копію постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2020 по справі №357/806/20, згідно з якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Зокрема, в описовій частині постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2020 року по справі № 357/806/20 зазначено, що в матеріалах справи не зазначено конкретних обставин вчинення адміністративного правопорушення, не викладені дані, яким чином ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність, кому та коли реалізовувала алкогольні напої та тютюнові вироби не маючи на дану діяльність ліцензії.

Відсутня інформація, кому і в якій кількості було реалізовано алкогольні напої та тютюнові вироби.

Не надано також доказів систематичності дій особи, у відношенні якої складено протокол, що є обов`язковою ознакою господарської діяльності та наявність мети отримання прибутку.

В протоколі про адміністративне правопорушення відсутні прізвища та адреси свідків, які могли б підтвердити обставини, вказані у протоколі про адміністративне правопорушення.

Зокрема, стосовно ч. 1 ст.164 КУпАП у протоколі необхідно зазначати наступні обставини:

- протягом якого часу особа здійснювала відповідну діяльність (у даному випадку це має бути проміжок часу, а не конкретна дата й час, адже господарська діяльність обов`язково має тривалий, а не одноразовий характер);

- всі задокументовані окремі факти такої діяльності, які в своїй сукупності підтверджують самостійний, ініціативний і систематичний характер діяльності, яку здійснює особа, адже ці ознаки є обов`язковими для господарської діяльності;

- інші обставини, які мають істотне значення (наприклад, що особа не перебуває в трудових відносинах з юридичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а також, що ця особа не працює на іншого суб`єкта без укладення трудового договору з порушенням вимог ст. 24 КЗпП України, адже в такому разі діяльність цієї особи не матиме характерного для господарської діяльності самостійного та ініціативного характеру, натомість, у даному випадку до відповідальності необхідно буде притягувати вказаного суб`єкта за ч. 1 ст. 164 КУпАП, якщо він не є суб`єктом підприємницької діяльності, та/або за ст. 265 КЗпП України, якщо він має всі дозвільні документи на відповідний вид діяльності, але допустив працівника до роботи без укладання трудового договору).

Враховуючи, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.02.2020 року по справі № 357/806/20, яка набрала законної сили, доводяться факти відсутності вини позивача і доводи описані позивачем в позовній заяві до ГУ ДПС у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень форми «С» від 26.12.2020 року.

Статтею 78 КАС України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст.71 КАС України в адміністративних справа про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

З огляду на встановлені в ході дослідження матеріалів справи обставини і факти, доводи позивача про порушення Головним управлінням ДПС у Київській області процедури призначення та проведення фактичної перевірки, рівно як і доводи про непідтвердження жодними об`єктивними доказами висновків відповідача про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог Закону № 481 знайшли повне підтвердження під час розгляду матеріалів справи.

Відповідачем же, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам закону в ході розгляду справи суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які би свідчили про законність і обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. (квитанція №ПН1167 від 24.11.2020), відтак на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській області форми "С" від 26.12.2019 №.

3. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській області форми "С" від 26.12.2019 №.

4. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській області форми "С" від 26.12.2019 №.

5. Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене Головним управління Державної податкової служби у Київській області форми "С" від 26.12.2019 №.

6. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної податкової служби у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 20 вересня 2021 р.