Справа № 400/917/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 р. справа № 400/917/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, в письмовому провадженні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

провизнання протиправною та скасування вимоги від 13.08.2019 р. № Ф-72402-17У

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивачка або ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 року № Ф-72402-17У на суму 23 785,08 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ніколи не займалась підприємницькою діяльністю, внаслідок чого не мала статусу фізичної особи-підприємця. З 01.04.1994 року по 27.06.2019 року працювала як найманий працівник. До того ж ніколи не проживала та не мала зареєстрованого місця проживання за адресою, що зазначена відповідачем у вимозі, а саме: АДРЕСА_2 . Відтак, на думку позивачки, оскільки вона не є фізичною особою-підприємцем, а тому не може бути суб`єктом сплати єдиного соціального внеску.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні. Як зазначає відповідач, відповідно інформаційної бази даних ІС "Податковий блок" ОСОБА_1 зареєстрована як фізична-особа-підприємець 16.02.1998 року та знаходиться на обліку Головного управління ДПС у Миколаївській області (Миколаївське управління). Станом на 31.07.2019 року відповідно до облікових карток за позивачкою рахується заборгованість з сплати єдиного соціального внеску у розмірі 23 785,08 грн. Відповідач вважає, що особа, яка набула статусу фізичної особи-підприємця до 01.07.2004 року, стосовно якої не проводилася державна реєстрація припинення підприємницької діяльності, не втратила статусу фізичної особи-підприємця.

Суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ст. 205 ч. 9 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказує, що вона не є фізичною особою-підприємцем, а тому не може бути визначена як суб`єкт сплати єдиного соціального внеску.

Згідно з відомостями ІС "Податковий блок" заборгованість ОСОБА_1 з єдиного внеску станом на 31.07.2019 року становить 23 785,08 грн.

У зв`язку з наявністю боргу, 13.08.2019 року ГУ ДПС у Миколаївській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-72402-17У в сумі 23 785,08 грн. (а. с. 15).

Відтак, у даній справі спірним є питання наявності у позивачки статусу платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року № 2464-VІ (надалі - Закон № 2464-VІ) та, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі відповідно до оскаржуваної вимоги.

Пунктами 2 і 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

01.01.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII (надалі - Закон № 1774-VIII), яким було внесено зміни, зокрема, до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ щодо нарахування єдиного внеску його платниками.

Так, відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VІ (у редакції Закону № 1774-VIII з змінами, внесеними Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій") єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку з внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб-підприємців з 01.01.2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Отже, статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю.

Виключно фізична-особа підприємець, зареєстрована у встановленому порядку, яка має право здійснювати підприємницьку діяльність і перебуває на загальній або спрощеній системі оподаткування, вважається платником єдиного внеску і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу (за умови, що така особа не є найманим працівником).

01.07.2004 року набрав чинності Закон № 755-IV (в редакції 15.05.2003 року), яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону № 755-IV, для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Як встановлено судом, фізична особа ОСОБА_1 із РНОКПП НОМЕР_1 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не значиться (а. с. 25).

Будь-яка інформація про реєстрацію позивачки як фізичної особи-підприємця відсутня в матеріалах справи.

Відповідачем, в свою чергу, також не надано доказів реєстрації ОСОБА_1 із РНОКПП НОМЕР_1 як фізичної особи-підприємця.

Витяг з ІС "Податковий блок", що наданий відповідачем та згідно якого ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку, не є доказом реєстрації позивачки як фізичної особи-підприємця.

Отже, позивачка у розумінні ст. 4, 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", не є платником єдиного внеску та не зобов`язана самостійно його сплачувати.

Суд наголошує, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено та не надано доказів на підтвердження того, що позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець та має статус платника єдиного соціального внеску.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що ГУ ДПС у Миколаївській області безпідставно здійснено нарахування позивачці єдиного внеску, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 року № Ф-72402-17У є протиправною та підлягає скасуванню.

Позовні вимоги задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір позивачка сплатила у розмірі 908,0 грн., що підтверджується квитанцією від 14.02.2021 року (а. с. 1), з урахування задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному розмірі.

Також позивачкою заявлено про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 1 600,0 грн. На підтвердження суми витрат на професійну правничу допомогу позивачка надала: ордер про надання правової допомоги на ім`я ОСОБА_1 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 26.04.2019 року, витяг з договору про надання правової допомоги від 12.02.2021 року, акт надання правничих послуг від 15.02.2021 року та квитанцію № 225 від 12.02.2021 року на суму 1 600,0 грн. (а. с. 29-33).

За правилами ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в рішеннях від 26.02.2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 року у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд застосовує ч. 5 ст. 134 КАС України.

Як вбачається з акту наданих правничих послуг від 15.02.2021 року адвокатом надано наступні послуги:

- ознайомлення з справою, надання усної консультації, визначення позиції - 100 грн.;

- складання позовної заяви - 1 500,0 грн., разом 1 600,0 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 1 600,0 грн. є надмірною.

Проте, з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягом опрацьованого матеріалу, суд вважає за необхідне присудити на користь позивачки витрати на правничу допомогу в сумі 500,0 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна. 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.08.2019 року № Ф-72402-17У на суму 23 785,08 грн. (двадцять три тисячі сімсот вісімдесят п`ять гривень вісім копійок).

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна. 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у виді судового збору в розмірі 908,0 грн. (дев`ятсот вісім гривень) та витрати на правничу допомогу в розмірі 500,0 грн. (п`ятсот гривень).

4. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз