Справа № 460/599/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/599/21 пров. № А/857/12101/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 460/599/21 (головуюча суддя Друзенко Н.В., час ухвалення 15 год. 46 хв., м. Рівне, повний текст рішення складений 11 травня 2021 року) за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Кеплер-Рівне до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Кеплер-Рівне звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за № РВ8446/956/000040/Т8-ФС від 23.12.2020.

Рішенням від 29 квітня 2021 року Рівненський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Визнав протиправною та скасував постанову Управління Держпраці у Рівненський області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №РВ 8446/956/000040/Т8-ФС.

Також суд стягнув на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Кеплер-Рівне за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління Держпраці у Рівненській області судові витрати по справі, а саме: по сплаті судового збору в сумі 4500,00 грн., по оплаті витрат на правничу допомогу в сумі 6200,00 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління Держпраці у Рівненській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд не в повному в повному обсязі з`ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, що призвело до невірного застосування судом норм як матеріального так і процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що при проведенні інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці дотримувався вимог Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю. Підставою для видачі наказу для проведення інспекційного відвідування слугувало Окреме доручення т.в.о. голови Державної служби України з питань праці від 25.08.2020 №Д-330/1/3.1-20.

Інспекційне відвідування проводилось в межах компетенції Управління Держпраці в Рівненській області та відповідно до наданих посадовими особами ТзОВ ,,Кеплер-Рівне документів. За наслідками проведеного інспекційного відвідування складений акт, в якому зафіксовані порушення вимог ч.1 ст. 21 та ч.3 ст. 24 КЗпП України, а тому керівнику товариства внесений припис на усунення виявлених порушень та винесена постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення.

Під час здійснення інспекційного відвідування інспектору не були надані жодні цивільно-правові договори, які були укладені між ТзОВ ,,Кеплер-Рівне та працівниками, а саме: з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ..

Таким чином, на думку відповідача, у ТзОВ ,,Кеплер-Рівне працівники були допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу, чим порушені вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

Відповідач доводить, що Управління Держпраці у Рівненській області в даних спірних правовідносинах діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ТзОВ ,,Кеплер-Рівне подало відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відеоконференції, підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що на виконання Окремого доручення т.в.о. голови Державної служби України з питань праці № Д 330/1/3.1-20 від 25.08.2020 щодо забезпечення контролю за оформленням трудових відносин, на підставі наказу № 1008 від 27.10.2020 та направлення на інспекційне відвідування за № 876-Н/09-27 від 11 листопада 2020 року посадові особи Управлінням Держпраці у Рівненській області, в особі інспектора праці Семенюка М.В. (службове посвідчення № 956) за участю інспектора праці ОСОБА_7 (службове посвідчення № 2236), у період з 12.11.2020 по 20.11.2020 провелио інспекційне відвідування ТзОВ ,,Кеплер-Рівне () на предмет додержання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.115). Результати перевірки оформлені Актом інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № РВ8446/959/АВ від 20.11.2020 (а.с.13-18).

В Акті № РВ8446/959/АВ інспекційного відвідування зазначено, що позивачем порушені вимоги частини першої статті 21, частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпП України), зокрема: посадовими особами ТзОВ ,,Кеплер-Рівне не укладені трудові договори з працівниками, а саме: з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , які допущені до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в описовій частині вказаного Акта зафіксовано, що на момент проведення інспекційного відвідування підприємством не надано жодних документів, які б підтверджували (свідчили) про перебування у трудових відносинах працівників, які виконували роботи на об`єкті по прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами інспекційного відвідування, інспектором праці складено Припис про усунення виявлених порушень за № РВ8446/959/АВ/П від 20.11.2020, зміст якого містить відомості про виявлені інспектором праці порушення частини першої статті статті 21, частини третьої статті 24 КЗпП України та в якому зобов`язано директора ТзОВ ,,Кеплер-Рівне вжити заходів щодо усунення порушень, виявлених згідно з Актом інспекційного відвідування № РВ8446/959/АВ від 20.11.2020 (а.с.19-21).

Крім того, на підставі висновків акта перевірки перший заступник начальника Управління Держпраці у Рівненській області виніс Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за № РВ8446/959/000040/Т8-ФС від 23.12.2020, якою на ТзОВ ,,Кеплер-Рівне накладений штраф за порушення законодавства про працю у розмірі 300000,00 грн. Дата набрання постановою законної сили - з 23.01.2021 (а.с.23-25).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів факту наявності законних й обґрунтованих підстав для здійснення вказаного заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, що є самостійною підставою для скасування спірної постанови, оскільки вона прийнята за результатами перевірки, яка проведена з порушенням встановленого порядку.

Крім того, суд першої інстанції вважає, що висновки відповідача щодо наявності ознак трудових відносин в угодах цивільно-правового характеру, укладених між ТзОВ ,,Кеплер-Рівне та громадянами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , спростовані положеннями чинного законодавства та матеріалами справи, оскільки правовідносини між позивачем і зазначеними фізичними особами носили тимчасовий характер, обумовлювалися виконанням певного об`єму робіт і повністю припинилися 25.11.2020.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржена постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю (КЗпП) України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96 (далі - Положення №96) державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 цього Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 1132 від 04.12.2019 ( далі Порядок № 823), заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку № 823 визначено, що підставами для здійснення інспекційних відвідувань є, зокрема: 3) рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту; 8) доручення Прем`єр-міністра України.

Враховуючи наведені нормативно-правові акти, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань саме у відповідності до вимог Порядку № 823, норми якого як норми КЗпП України в даних правовідносинах є спеціальними та мають перевагу над спеціальними нормами Закону України ,,Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що інспекційне відвідування ТзОВ ,,Кеплер-Рівне проведене у відповідності до наказу начальника Управління Держпраці у Рівненській області № 1008 від 27.10.2020, який виданий на виконання окремого доручення т.в.о. голови Державної служби України з питань праці.

В окремому доручення зазначено, що на виконання доручення Кабінету Міністрів України від 19.08.2020 № 70 начальники Головних управлінь (Управлінь) Держпраці в областях зобов`язані забезпечити проведення контрольних (інспекційних) заходів з питань виявлення неоформлених працівників (а.с.115).

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України ,,Про Кабінет Міністрів України до складу Кабінету Міністрів України входять Прем`єр-міністр України, Перший віце-прем`єр-міністр України, віце-прем`єр-міністри та міністри України.

Стаття 42 цього ж Закону передбачає, що Прем`єр-міністр України, зокрема, керує роботою Кабінету Міністрів України, формує проект порядку денного засідання Кабінету Міністрів України, підписує акти Кабінету Міністрів України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що протокольне доручення Кабінету Міністрів України від 19.08.2020 № 70 є фактично дорученням Прем`єр-міністра України, а тому інспекційне відвідування ТзОВ ,,Кеплер-Рівне проведене у відповідності до вимог пункту 8 Порядку № 823.

За таких обставин, колегія суддів визнає помилковими висновки суду першої інстанції, що саме по собі Окреме доручення т.в.о. голови Державної служби України з питань праці № Д 330/1/3.1-20 від 25.08.2020 щодо забезпечення контролю за оформленням трудових відносин, не могло слугувати самостійною підставою для проведення Управлінням Держпраці у Рівненській області інспекційного відвідування ТзОВ ,,Кеплер-Рівне.

Відтак, помилковими також є висновки суду першої інстанції щодо недоведеності відповідачем наявності законних й обґрунтованих підстав для здійснення вказаного заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, що є самостійною підставою для скасування спірної постанови, оскільки вона прийнята за результатами перевірки, яка проведена з порушенням встановленого порядку.

Крім того, акцентуючи увагу на тому, що в акті інспекційного відвідування направлення Управління Держпраці у Рівненській області на інспекційне відвідування зазначене за № 876-Н/09-27 від 11.11.2020, а у відзиві на позовну заяву направлення на інспекційне відвідування зазначене за № 831-Н/09-27 від 27.10.2020, суд першої інстанції обмежився лише констатацією зазначеного факту та відсутністю в матеріалах справи направлень на інспекційне відвідування і наказу Управління Держпраці у Рівненській області № 1008 від 27.10.2020.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані обставини унеможливлюють оцінку судом змісту вказаних документів та свідчить про необґрунтованість доводів відповідача щодо належності підстав для проведення перевірки позивача.

В силу приписів ч.4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Таким чином, у разі наявності у суду сумнівів в достовірності наказу та направлень на інспекційне відвідування, суд зобов`язаний був витребувати у відповідача належним чином завірені копії зазначених документів і лише після їх дослідження робити висновки про обґрунтованість чи необґрунтованість доводів відповідача щодо належності підстав для проведення перевірки позивача.

Крім того, помилкове зазначення відповідачем у відзиві на позовну заяву номера та дати складання направлення на інспекційне відвідування не є підставою для визнання такого протиправним, оскільки підставою для допуску інспекторів до перевірки є направлення, а не відзив на позовну заяву.

Щодо суті виявлених під час інспекційного відвідування порушень позивачем вимог законодавства про працю колегія суддів зазначає наступне.

Нормами ст. 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до частини 2 статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з приписами частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю (КЗпП) України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом частини 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 265 КЗпП України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України, регулюється Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі Порядок №509).

Так, за змістом п. 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема: акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Абзац 2 п. 4 Порядку №509 передбачає, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому-сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи Управління Держпраці у Рівненській області під час інспекційного відвідування та прийняття оскарженої постанови діяли у відповідності до приписів частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти та приймати рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Висновки апеляційного суду базуються на тому, що інспекційне відвідування проведене на підставі наказу № 1008 від 27.10.2020 та направлення за № 876-Н/09-27 від 11.11.2020, тобто, за наявності законних підстав, визначених підпунктом 8 пункту 5 Порядку № 823.

Факт допуску ТзОВ ,,Кеплер-Рівне до роботи працівників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України повністю підтверджується актом інспекційного відвідування від 20 листопада 2020 року.

Доводи позивача про виконання зазначеними особами робіт на підставі угод цивільно-правового характеру спростовується відсутністю таких угод на час інспекційного відвідування.

При цьому колегія суддів критично оцінює надані позивачем докази, а саме: цивільно-правові угоди, які були надані лише суду після винесення відповідачем оскарженої постанови про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю, що свідчить про намагання товариств позивача уникнути відповідальності за такі порушення.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до пункту 13 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право, зокрема: 5) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта інспекційного відвідування; 10) оскаржувати в установленому законодавством порядку неправомірні дії інспектора праці; 13) оскаржувати відповідно до пункту 26 цього Порядку припис та/або вимогу інспектора праці.

Однак, матеріали справи не містять доказів щодо подання позивачем письмових пояснень, зауважень, заперечень до акта інспекційного відвідування, оскарження дій інспектора, оскарження припису, що може свідчити про згоду з викладеними в акті фактами порушень законодавств про працю.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо правомірності оскарженої постанови та відсутності правових підстав для її скасування.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо протиправності постанови відповідача та задоволення позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст.315, ст. ст. 317, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 460/599/21 скасувати та ухвалити постанову.

В позові товариства з обмеженою відповідальністю ,,Кеплер-Рівне до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. М. Довгополов
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 24.09.2021.