Справа № 240/16086/21
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

24 вересня 2021 року м. Житомир справа № 240/16086/21

категорія 105000000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Панкеєва В.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерстерства юстиції України Дідківського А.С. про визнання дій неправомірними, визнання неправомірним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерстерства юстиції України Дідківського А.С., в якому просить:

- визнати неправомірними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України відносно виконання виконавчого листа №423/2021, виданого 19.01.2021 Житомирським окружним адміністративним судом про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області на його користь з 13 грудня 2019 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, виходячи з 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки, виданої прокуратурою Житомирської області №18-321вих-20 від 05.03.2020, з урахуванням раніше проведених виплат в розмірі 40857, 60 грн;

- визнати неправомірним та скасувати рішення начальника управління забезпечення примусового виконання рішень в Житомирській області Ковальського М. від 05.07.2021, як незаконне.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 позов залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду нової позовної заяви у якій необхідно зазначити належного відповідача у справі та обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду разом з відповідними доказами.

На виконання ухвали суду від 28.07.2021 позивач подав лише заяву про поновлення строку звернення до суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви, виходячи з наступного.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно з ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Установлений КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту позовної заяви судом встановлено, що правовідносини між сторонами для позивача стали спірними ще з 05.07.2021.

Однак до суду з позовом позивач звернувся лише 26.07.2021, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

У контексті наведеного суд зазначає, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до суду з позовом про оскарження таких рішень та дій встановлено десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням вищевикладеного, позивачу ухвалою судді від 28.07.2021 було встановлено строк для усунення недоліків шляхом надання до суду нової позовної заяви у якій необхідно зазначити належного відповідача у справі та обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду разом з відповідними доказами.

Нової позовної заяви у якій необхідно зазначити належного відповідача у даній справі позивачем не було подано.

Позивач, обгрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду зазначив, що більше 20 років хворіє бронхіальною астмою, являється інвалідом 2 групи, часто перебуває на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, а з 22 квітня по 01 травня 2021 року перебував в лікарні № 2 ім. В.П.Павлусенка на стаціонарному лікуванні з короновірусною хворобою, на протязі 10 днів з 25 травня 2021 року перебував на денному стаціонарі в поліклініці № l м.Житомира, а тому не мав можливості в установлені законом строки звернутися до суду.

На підтвердження підстав пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 надно копії виписок з його медичної карти.

Як видно з копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 1207/20 позивач перебував у стаціонарі з 22.04.2021 до 01.05.2021. У травні 2021 року позивач також звертався лікаря.

Суд зазначає, що вирішальним моментом щодо визначення строків звернення до суду є встановлення обставин, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

У свою чергу, під поважними причинами пропуску строку на оскарження слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась, та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Додатково суд звертає увагу при вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії", суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України", Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа "Мельник проти України") погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також указав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як видно з матеріалів позовної заяви, наведені позивачем обставини щодо неможливості вчасно звернутися до адміністративного суду виникли до виникнення спірних правовідносин.

Жодних доказів на обгрунтування порушення 10-денного строку, встановленого ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця позивачем не надано.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вказані в заяві обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено.

Згідно з п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч.2 ст.123 цього Кодексу.

Відповідно до ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного стрроку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Приписами ч.2 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи, що адміністративний позов подано позивачем з порушенням строку на звернення до суду, і з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, вказані в заяві про поновлення строку обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, позовна заява підлягає поверненню.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 в задовленні заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерстерства юстиції України Дідківського А.С. про визнання дій неправомірними, визнання неправомірним та скасування рішення повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва