Справа № 640/2925/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2925/21 Головуючий у 1 інстанції - Григорович П.О.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві щодо забезпечення права позивача на оскарження процесуального рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0000101 в спосіб обмеження ОСОБА_1 у доступі до відомостей, які містяться у відповідній постанові слідчого від 26.08.2020;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві вручити ОСОБА_1 копію постанови слідчого від 26.08.2020 про закриття кримінального провадження № 0000101 у спосіб та строки, що передбачені кримінально-процесуальним законом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження № 0000101 від 02.07.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 356, ч. 3 ст. 426 КК України, внесеного за заявою ОСОБА_1

26.08.2020 слідчим встановлено відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 356, ч. 3 ст. 426 КК України, та керуючись ст. ст. 40, 110, 283, 284 КПК України винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.

Як було зазначено ОСОБА_1 , про існування постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000101 від 26.08.2020 стало відомо йому з листа Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону України від 29.12.2020.

16.01.2021 позивачем через електронну пошту та через скриньку вхідної кореспонденції надіслано на адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, клопотання з приводу забезпечення права на оскарження процесуального рішення слідчого про закриття кримінального провадження, які зареєстровані 19.01.2021 за вх. №№ 1779 та 1307-21, в яких ОСОБА_1 просив відповідача видати копію постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000101 від 26.08.2020 та витяг з ЄРДР.

Листами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві від 25.01.2021 № 11/1507/04-2021 та від 29.01.2021 № 11/2014/04-2021 позивачу було повідомлено, що листом 27.08.2020 за № 11-20237/04-2020 вих. було направлено на адресу ОСОБА_1 копію постанови про закриття кримінального провадження № 0000101 від 02.07.2018.

В той же час, вважаючи протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві щодо забезпечення права позивача на оскарження процесуального рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0000101 в спосіб обмеження ОСОБА_1 у доступі до відомостей, які містяться у відповідній постанові слідчого від 26.08.2020, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що єдиним належним способом захисту порушеного права позивача є звернення до слідчого судді місцевого районного суду зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження. При цьому, в рамках поданої скарги в розумінні ч. 2 ст. 307 КПК України позивач має право оскаржити бездіяльність слідчого щодо ненаправлення заявнику постанови про закриття кримінального провадження.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У пункті 53 рішення від 08.04.2010 у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Гарантоване статтею 55 Конституції України та Кодексом адміністративного судочинства України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Пунктом 8 частини першої статті 238 Кодекс адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Тобто, у разі виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних порушень суд закриває провадження у справі, якщо відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Як установлено судом апеляційної інстанції, відповідач надіслав позивачу копію постанови слідчого від 26.08.2020 про закриття кримінального провадження № 0000101, що не заперечується позивачем в своїй заяві від 22.09.2021.

Отже, керуючись викладеними вище обставинами, на переконання колегії суддів відповідачем було виправлено порушені права позивача. При цьому, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання дій протиправними після такого виправлення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі, передбачені пунктом 8 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, від 06 грудня 2018 року у справі № 823/1051/15, від 03 квітня 2019 року у справі № 826/510/17, від 19 березня 2019 року у справі № 591/2813/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 24.09.2021.