Справа № 380/1690/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1690/21 пров. № А/857/11743/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

представник позивача: Теслюк Я.Р.

представник відповідача: Борківський О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 380/1690/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління служби Безпеки України у Львівській області про зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції Мричко Н.І.,

час ухвалення рішення 14 год 56 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 02.06.2021,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України у Львівській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо відмови йому у виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 08.12.2017; зобов`язати Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 08.12.2017 та компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 08.12.2017.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач при звільненні протиправно не виплатив йому індексацію грошового забезпечення. При цьому, безпідставними є покликання відповідача на відсутність коштів, оскільки виплата індексації грошового забезпечення є державною гарантією. Також, зазначає, що відповідач повинен нарахувати та виплатити компенсацію за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 08.12.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України у Львівській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 08.12.2017. Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 08.12.2017. Зобов`язано Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2013 по день фактичної виплати індексації. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Управління Служби безпеки України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зобов`язання Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2013 по фактичний день виплати індексації.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що провести підрахунок належної позивачу компенсації до моменту виплати такої є неможливим, оскільки така вимога є передчасною.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 20.08.1996 по 08.12.2017 проходив службу в Управлінні Служби безпеки України у Львівській області.

27.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати індексації грошового забезпечення за період, коли така не виплачувалась.

Листом від 29.12.2020 № 62/21/М-1085/14 відповідач повідомив позивача, зокрема про те, що з 2013 по 2017 роки в межах бюджетних асигнувань здійснювалось підвищення грошового забезпечення шляхом збільшення граничного розміру преміювання. Додаткових бюджетних асигнувань для виплати індексації грошового забезпечення не виділялось.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо відмови у виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2013 по 08.12.2017 протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов в частині компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення з 01.01.2013 по 08.12.2017 позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2013 по 08.12.2017.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (частина друга статті 2 Закону №2050-III).

Статтею 3 Закону №2050-III визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Згідно пункту 2 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №300/544/19 та від 04 березня 2021 року у справі №520/34/17.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доплати до пенсії.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та враховуючи ту обставину, що у матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу доплати до перерахованої пенсії, колегія суддів зазначає про відсутність виплати основної суми доходу в розумінні Закону №2050-III, за наявності якої можлива виплата суми компенсації.

Таким чином, в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 є передчасними, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

Крім того, рішення суду першої інстанції в частині задоволення решта позовних вимог відповідачем не оскаржується в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не є предметом апеляційної перевірки.

Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №303-A, п. 29).

Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи та порушено норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2013 по день фактичної виплати індексації з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ч. 4 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 380/1690/21 в частині зобов`язання Управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - з 01.01.2013 по день фактичної виплати індексації скасувати та прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні цих вимог відмовити.

В решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 380/1690/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 23 вересня 2021 року