Справа № 420/5042/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5042/21
Категорія: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Радчук А. А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 23.02.2021 року №65-к Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області;

поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 01 березня 2021 року;

стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме - з 01 березня 2021 року по день прийняття рішення у сумі з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів;

стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за вимушений прогул, у розмірі 23 000,00 тис гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 23.02.2021 року №65-К його було звільнено з 01 березня 2021 року з посади головного спеціаліста відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців. Так, позивач зазначає, що рішення про звільнення пов`язане також з упередженим ставленням до нього його безпосереднього керівника, начальника відділу ОСОБА_7 . Позивач наполягає, що відповідач зобов`язаний був при попередженні позивача про звільнення відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України запропонувати іншу роботу. Вказує, що в процесі вивільнення, йому не було запропоновано жодної рівнозначної посади або нижчої за рангом, проте, на час спливу місячного терміну та процедури вивільнення, Головним Управлінням Держпродспоживслужби проводився добір на одну з вакантних посад , про що свідчить наказ за №235 від 08.02.2021 року. Підтвердженням наявності вакантних посад є також лист Головного Управління Держпродспоживслужби від 25.02.2021 року за №КО-207 від 10.02.2021 року, відповідно до якого чисельність вакантних одиниць у вказаному управлінні станом на 17.02.2021 року складала 93 одиниці. Вважаючи що його було звільнено протиправно ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській, за участю третіх осіб які не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 23.02.2021 року №65-к Про звiльнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста вiддiлу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробiрного контролю Управління захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 01 березня 2021 року.

Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2021 року по 09.06.2021 року у розмірі 28983 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот вісімдесят три) грн. та 45 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 6300 (шість тисяч триста) грн. та 77 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що при звільненні державних службовців у зв`язку із припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема відповідно до п. 1 чи п. 1-1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу», положення ч.2 ст.40 КЗпП не застосовуються. При цьому також вказує, що ЗУ «Про державну службу» не передбачає процедури пропонування вакантних посад. Також вказано про безпідставність висновків суду першої інстанції про наявність у позивача переважного права на залишення на посаді.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 23.02.2021 року №65-К ОСОБА_1 було звільнено з 01 березня 2021 року з посади головного спеціаліста відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України Про державну службу, у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців.

Підставою для вказаного звільнення став наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 18.01.2021 року №08-ОД Про скорочення чисельності та штату Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області та введення в дію нового штатного розпису та структури та попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення з посади головного спеціаліста відділу контролю за рекламою, дотриманням антитютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 18.01.2021 року.

Не погоджуючись з прийнятим наказом позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави для скасування спірного наказу та поновлення позивача на посаді, оскільки відповідач при звільненні позивача допустив протиправну бездіяльність у вигляді не пропонування іншої рівноцінної (рівнозначної) посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі, а також не здійснив порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

При цьому вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому стягнув з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2021 року по 09.06.2021 року у розмірі 28983 грн. 45 коп.

Переглянувши рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України № 889-VIII від 10.12.2015 року "Про державну службу" (далі -Закон № 889-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Статтею 83 Закону № 889-VІІІ встановлені підстави для припинення державної служби, в тому числі за ініціативою суб`єкта призначення.

Так, відповідно до приписів п. 4 ч. 1 наведеної норми, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

У свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889- VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

При цьому, колегія суддів зауважує, що вказана редакція зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19.09.2019 року №117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", які набули чинності з 25.09.2019 року, була чинною та підлягала застосуванню, як на час попередження позивача про звільнення, так і станом на час винесення спірного наказу про звільнення.

Отже, вказана правова норма, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише у зв`язку зі скороченням чисельності або штату державних службовців, але і у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Як встановлено судом, підставою для припинення державної служби та звільнення з роботи позивача став наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 18.01.2021 року №08-ОД Про скорочення чисельності та штату Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області та введення в дію нового штатного розпису та структури

Колегією суддів проаналізовано структуру головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області затверджена Головою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 14.10.2018 року, відповідно до якої у складі відділу контролю за рекламою, дотримання анти тютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту прав споживачів передбачено 7 штатних одиниць.

Також в матеріалах справи наявна структура головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області затверджена Головою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 18.12.2020 року, відповідно до якої у складі відділу контролю за рекламою, дотримання анти тютюнового законодавства та пробірного контролю Управління захисту прав споживачів передбачено 5 штатних одиниць.

З наведеного вбачається, що відбулось зміна назви управління та скорочення посад, внаслідок чого посаду головного спеціаліста відділу, яку обіймав позивач, скорочено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" зумовило виникнення підстави для припинення його державної служби та звільнення.

Посилання суду першої інстанції на те, що після скорочення посад у відділі працювало 6 осіб, а відповідно до структури головного управління передбачено 5 штатних одиниць, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки це не спростовує сам факт скорочення чисельності штату. При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено, зокрема: наказами №43-ВО, №50-ВО, табелями робочого часу, наказами про відпустку, службовими записками, що тимчасове залучення інших працівників (на період лікарняних) було обумовлено виробничою необхідністю та після завершення лікарняних, особи на яких були покладені обов`язки тимчасово відсутніх працівників повернулись до виконання власних обов`язків, що помилково не прийнято до уваги судом першої інстанції.

Отже, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, як підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», не містить будь-яких додаткових умов припинення державної служби та є самостійною і достатньою підставою для її припинення.

Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апелянта, що відповідач мав законні підстави для припинення державної служби позивача відповідно п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889- VIII.

Судом першої інстанції зроблено висновок про допущення відповідачем протиправної бездіяльності під час процедури вивільнення позивача (попередження про вивільнення та наступне звільнення) у вигляді не пропонування іншої рівноцінної (рівнозначної) посади державної служби.

Вирішуючи питання щодо дотримання відповідачем, визначеної процедури звільнення позивача з роботи та припинення державної служби, колегія суддів зазначає про таке.

Порядок припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначено, зокрема, ч. 3 ст. 87 ЗУ № 889-VIII) відповідно до приписів якої, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

При цьому, вжите у частині 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Вказане також узгоджується з роз`ясненням Національного агентства України з питань державної служби № 86р/з від 20.02.2020 р., в якому зазначено, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення врегульована положеннями Закону України «Про державну службу».

Отже, аналізуючи положення Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, на думку колегії суддів, суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідні дії відповідача відповідають нормам законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, ст. 87 Закону України «Про державну службу» у редакції чинній на час попередження позивача наступне вивільнення та припинення державної служби, яка між іншим, не конституційною не визнавалась.

Безпідставними є покликання позивача на те, що при звільнення його з роботи не враховано вимоги Закону про переважне право на залишення на роботі, зважаючи на наступне.

Так, Законом України від 12 грудня 2019 року №378-IX "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України", який набрав чинності 02 лютого 2020 року, статтю 49-2 КЗпП України доповнено новою частиною шостою, відповідно до якої вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Аналіз зазначеної норми вказує на те, що у разі вивільнення працівників на підставі п.1 ч.1 статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої цієї статті, відтак на момент звільнення позивача із займаної посади спірним наказом на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, п.1 ч.1 ст.87 ЗУ "Про державну службу" у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, законодавством, що регулює порядок звільнення його із займаної посади державних службовців, не передбачалося врахування переважного права на залишення на роботі, а саме: на час його звільнення у відповідача не було обов`язку врахувати переважне право позивача на залишення на роботі, передбаченого законодавством.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що покликання на статтю 49-2 КЗпП України, в редакції чинній на момент прийняття попередження про скорочення штату працівників, як на підставу скасування спірного наказу, є безпідставним.

Що стосується зобов`язання здійснити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню то фактично такий обов`язок також законодавчо було скасовано та встановлено право суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

За таких обставин, колегія суддів не приймає до уваги посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду у справі №806/1175/17, оскільки такі висновки ґрунтуються на іншому нормативному врегулюванні спірних правовідносин та не можуть бути застосовані у межах даної справи з підстав викладених вище.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що наказ від 23.02.2021 року №65-к Про звільнення ОСОБА_1 був прийнятий у відповідності до норм чинного законодавства, а тому правові підстави для визнання його протиправним та скасування, а також поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, що помилково не встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також спростовуються доводами апелянта та долученими до матеріалів справи доказами.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 24 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова