Справа № 473/3454/21
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/3454/21
РІШЕННЯ

іменем України

"24" вересня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Ротар М.М., за участю секретаря судових засідань Пащенко Ю.В.

представника позивача Черепанського М.Г.,

перекладача Усерова Исламбека,

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Конограя М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом Головного управління Державної Міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України

встановив

23 вересня 2021 року Головне управління Державної Міграційної служби в Харківській області звернулося до суду з позовом до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, 09.09.2021 року працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території м. Харкова, було виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП (адміністративний протокол ПР МХК № 002103). Штраф сплачено.

Відповідно до чинного законодавства України, де визначаються категорії іммігрантів, яким надається дозвіл на імміграцію в Україну громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не має підстав для отримання громадянства України та посвідки на постійне проживання.

Проведеною Головним управлінням Державної Міграційної служби в Харківській області перевіркою встановлено, що Громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 потрапив на територію України у 2015 році через пункт пропуску «Бориспіль» у приватних справах, паспортний документ відсутній. Близьких родичів серед громадян України не має, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні не має, тобто підстави для подальшого перебування на території України відсутні. В той же час, 09.09.2021 року відносно відповідача було прийняте рішення про його примусове повернення в країну походження в строк до 18.09.2021 року.

22 вересня 2021 року відповідача було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин порушення міграційного законодавства, та прийнято рішення про його поміщення до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Оскільки відповідач не виконав в установлений строк рішення про примусове повернення в країну походження та не оскаржив його, тому позивач просив примусово видворити останнього за межі території України.

Також, оскільки відповідач добровільно не виконав рішення про примусове повернення в країну походження Головне управління Державної Міграційної служби в Харківській області просило затримати відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, необхідний для забезпечення видворення за межі України, тобто на шість місяців.

В судовому засіданні представник позивача Черепанський М.Г. підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник Конограй М.В. у судовому засіданні позов не визнали, відповідач пояснив, що йому не було роз`яснено рішення про примусове повернення та не були відомі наслідки невиконання вказаного рішення. Просить його не затримувати, має можливість та бажання самостійно залишити територію України та повернутися на батьківщину.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.09.2021 року працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території м. Харкова, було виявлено громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме, знаходиться на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування в Україні.

22 вересня 2021 року, згідно ст. 263 КпАП України, відповідача було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин порушення міграційного законодавства, та прийнято рішення про його поміщення до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Проведеною Головним управлінням Державної Міграційної служби в Харківській області перевіркою встановлено, що громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 потрапив на територію України у 2015 році через пункт пропуску «Бориспіль» у приватних справах, паспортний документ відсутній. Близьких родичів серед громадян України не має, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні не має, тобто підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі -Закон № 3773).

Відповідно до ч. 1ст. 9 Закону № 3773 іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 2 ст. 25 цього Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно з ст. 26 Закону № 3773 іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

За приписами ст. 30 Закону № 3773 центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

З аналізу наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже, попереднє прийняття компетентним органом рішення про примусове повернення є обов`язковим.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 у справі №755/12148/18, які, з урахуванням ч. 5ст. 242 КАС України, суд ураховує при вирішенні спірних правовідносин.

09.09.2021 року відносно відповідача було прийняте рішення про його примусове повернення в країну походження в строк до 18.09.2021 року.

23 квітня 2012 року наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 затверджена Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - Інструкція).

Пунктом 7 Інструкції визначено, що підставами для подання позову про примусове видворення іноземців є: невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави; якщо іноземці, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, не мають законних підстав для перебування на території України та якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких осіб відсутній договір про реадмісію; якщо іноземець, стосовно якого прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, не виїхав з України протягом місяця з дня отримання копії такого рішення, за винятком випадків, коли особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, - до набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, в журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства. У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків. Один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв (п. 4 Інструкції).

Отже, у вказаній вище нормі права вказано, що рішення про примусове повернення оголошується за участі перекладача та/або законного представника. Тобто присутність перекладача та/або законного представника при оголошенні іноземцю або особі без громадянства є обов`язковою, за винятком випадків, коли іноземець розуміє українську мову, і з цього приводу є відповідні докази.

Представником позивача не надано суду докази, що рішення про примусове повернення з України було доведено до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 у встановленому порядку мовою, якою він володіє і здатний розуміти зміст офіційного документу, і взято зобов`язання про добровільний виїзд з України у строк до 18.09.2021 року. Згідно наявної в матеріалах справи розписки, при оголошенні рішення перекладач був відсутній. Крім того відповідно до підпису відповідача, вказане рішення йому було вручено 08.09.2021 року тобто за день до його прийняття.

У суду немає достатніх підстав вважати, що відповідач вільно володіє українською мовою і розуміє зміст та значення офіційних документів українською мовою.

Наведене свідчить про те, що громадянин Республіки Туркменістан ОСОБА_1 не міг виконати рішення позивача про примусове повернення, оскільки не розумів його зміст.

Таким чином, позивачем не дотримано вимог п. п. 6, 7 розділу І, п.п.2, 10 розділу ІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом № 353/271/150.

А отже відсутні передбачені частиною першою статті 30 Закону № 3773-VI підстави для винесення судом рішення про примусове видворення з України Республіки Туркменістан ОСОБА_1 . Крім того, оскільки, позивачем не доведено факту того, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, відсутні підстави для його затримання відповідно до ст. 289 КАС України.

Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У справах про примусове видворення іноземця обов`язок доказування лежить на позивачеві як суб`єкті владних повноважень.

З огляду на встановлені обставини позов Головного управління Державної Міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 288, 289, 371 КАС України, суд

Ухвалив

Відмовити в задоволенні позову Головного управління Державної Міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Туркменістан ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Ротар