Справа № 208/2208/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2021 року Справа № 208/2208/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
29 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із адміністративним позовом до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
Згідно ухвали Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року, матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Кам`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, стягнення нарахованої пенсії, її індексації та стягнення моральної шкоди передані на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 року, адміністративна справа №208/2208/21 передана на розгляд судді Олійнику В.М.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
24 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із уточненою позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
З 23 серпня 2017 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за вислугою років .
Виплату пенсії позивач отримує 07 числа поточного місця.
Однак, з липня 2018 року по вересень 2018 року виплата пенсії позивачу безпідставно була припинена.
У зв`язку з тим, що позивачу не була виплачена пенсія, остання 17 липня 2018 року звернулась із письмовим запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, управління обслуговування громадян Кам`янського відділу щодо безпідставного припинення виплати пенсії.
31 липня 2018 року ОСОБА_1 отримала відповідь, що їй призупинено виплату пенсії на підставі протоколу засідання міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО Кам`янської міської ради від 12 липня 2018 року №100, що передбачено підпунктом 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат ВПО».
Про токол засідання міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО Кам`янської міської ради №100 від 12 липня 2018 року складено у зв`язку з черговою перевіркою, яка відбувається кожні півроку, а саме перевірку позивач пройшла 27 червня 2018 року, а посилання Пенсійного фонду на підпункт 5 пункту 12 Постанови КМУ від 08.06.2016 року №365 є помилковим, тому що порушення позивачем цієї постанови не було допущено, оскільки перевірки та ідентифікацію позивач проходить своєчасно, на території так званої ДНР більше 60 днів вона не перебувала, крім того постійно мешкає у місті Кам`янське.
03 серпня 2018 року позивач подала заяву та необхідні документи на поновлення пенсії, однак пенсію їй поновили лише з жовтня 2018 року, а за липень - вересень 2018 року пенсію не виплачено.
Позивач вважає протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійного забезпечення за липень-вересень 2018 року, яке гаран тується Конституцією України, у зв`язку із чим позивач звернулась до адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року, із урахуванням надання уточненої позовної заяви та усуненням недоліків позовної заяви, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 23.08.2017 та отримує пенсію за вислугу років.
На підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон Аркан, розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, у зв`язку з виявленням тривалої відсутності позивача (понад 60 днів) за місцем проживання, з 01.07.2018 виплати пенсії позивачці припинена автоматично.
ОСОБА_1 03.08.2018 року звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії за віком.
Так, на підставі вищевказаної заяви та рішення міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Кам`янської міської ради (протокол засідання комісії від 16.08.2018 №102), Головним управлінням позивачу було поновлено виплату пенсії.
З 01.10.2018 пенсія перераховується на поточний рахунок, відкритий в банківській установі.
При цьому посилання позивача на ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у контексті процесуальних строків є помилковим.
На час виникнення спірних правовідносин (липень 2018 - вересень 2018 року) припинення або відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам проводилось згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.
Згідно Порядку №365 питання щодо призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам розглядають комісії створені виконавчими органами міських, районних у містах рад.
ОСОБА_1 належить до категорії внутрішньо переміщених осіб, відповідно процес перебування на обліку у територіальному органі Пенсійного фонду України та процес пенсійного забезпечення регулюється не лише нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а й нормами спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», який є спеціальним, оскільки регулює права та інтереси певної категорії громадян.
На час виникнення спірних правовідносин згідно із пунктом 15 Постанови №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №335 від 25.04.2018) суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Крім того, відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ №788 від 21.08.2019), суми пенсій, які не виплачені за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що Кабінетом Міністрів України не визначено порядок щодо виплати соціальних виплат по внутрішньо переміщеним особам, які не виплачені за період до місяця їх відновлення, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області тимчасово позбавлене можливості провести виплату нарахованої пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2018 року по вересень 2018 року у сумі 7 614,69 грн.
Таким чином, пенсія позивачу за період з липня 2018 року по вересень 2018 року буде виплачена після прийняття окремого порядку виплати, визначеного постановою Кабінету Міністрів України.
Щодо вимоги здійснити виплату компенсації втрати частини грошових доходів.
З метою реалізації Закону України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до п.4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Згідно зі статтею 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та пункту 5 Порядку виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Виплата пенсії позивача за період з липня 2018 року по вересень 2018 року не проводились, отже вимога про виплату позивачу компенсації втрати частини доходів є передчасною.
Щодо вимоги визнати факт нанесення позивачу моральної шкоди та сплати компенсації за моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Відповідно до положень Конституції України, зокрема ст. ст. 32, 56, 62 фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995).
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають:
1) наявність такої шкоди,
2) протиправність діяння її заподіювана,
3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача,
4)вини останнього в її заподіянні.
Тобто, для того щоб з`явилась підстава відшкодувати моральну шкоду, необхідна наявність чотирьох юридичних ознак.
У справі, що розглядається, не доведено факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру Головним управлінням, наявність причинного зв`язку між шкодою здоров`ю і діями управління, вини останнього, а також не обґрунтовано, з чого виходить позивач, оцінюючи заподіяну йому шкоду.
Отже, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідають чинному законодавству, а вимоги позивача є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 23.08.2017 та отримує пенсію за вислугу років.
Судом встановлено, що на підставі даних отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон Аркан, розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, у зв`язку з виявленням тривалої відсутності позивача (понад 60 днів) за місцем проживання, з 01.07.2018 виплати пенсії позивачці припинена автоматично.
17 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась із письмовим запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, управління обслуговування громадян Кам`янського відділу щодо безпідставного припинення виплати пенсії.
31 липня 2018 року позивач отримала відповідь, що їй призупинено виплату пенсії на підставі протоколу засідання міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО Кам`янської міської ради від 12 липня 2018 року №100, що передбачено підпунктом 5 пункту 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат ВПО за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою КМУ від 08 червня 2016 року №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
ОСОБА_1 03 серпня 2018 року звернулась повторно до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії за віком.
Так, на підставі вищевказаної заяви та рішення міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Кам`янської міської ради (протокол засідання комісії від 16.08.2018 №102), Головним управлінням позивачу було поновлено виплату пенсії.
12 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до відділу з питань призначення та перерахунків пенсії №6 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про надання інформації, з яких саме підстав була зупинена виплата пенсії.
Пенсійна виплата, яка не виплачена за липень-вересень 2018 року, нарахована на додаткову відомість та буде виплачуватись у порядку відповідно до постанови КМУ від 08.06.2016 року.
Позивач вважає протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати пенсійного забезпечення за липень-вересень 2018 року, яке гаран тується Конституцією України, у зв`язку із чим позивач звернулась до адміністративного суду із позовною заявою.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частинами 1,2 ст.46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
05.11.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», якою встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.
Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 №1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Відповідно до ч.ч.1,2,3 статті 7 цього Закону №1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Тобто, за приписами наведених норм, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, визначені законодавством умови для продовження виплати пенсії були виконані позивачем у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Конституційне поняття «Закон України» на відміну від поняття «законодавство України» не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Судом встановлено, що на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон Аркан, розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, у зв`язку з виявленням тривалої відсутності позивача (понад 60 днів) за місцем проживання, з 01.07.2018 виплата пенсії позивачці припинена автоматично.
На підставі рішення міської комісії з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Кам`янської міської ради (протокол засідання комісії від 16.08.2018 №102), Головним управлінням позивачу було поновлено виплату пенсії.
Однак, заборгованість пенсії позивачу за період з липня 2018 року по вересень 2018 року не була виплачена.
Посилання відповідача на відсутність окремого порядку щодо виплат сум пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, визначеного пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 та п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №637 є безпідставним та протиправним, оскільки відсутність підзаконного нормативно-правового акту не звільняє відповідача від обов`язку виконання положень Закону, який регулює спірні правовідносини.
З урахуванням викладених обставин суд доходить висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо невиплати позивачу пенсії за період липень-вересень 2018 року.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
З метою реалізації Закону України від 19.10.2000 №2050-ІІІ Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
Відповідно до п.4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Згідно зі статтею 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та пункту 5 Порядку виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З огляду на викладене, суд вбачає за необхідне зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену пенсію за липень-вересень 2018 року, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до ст.46 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Щодо вимоги сплатити компенсацію за моральну шкоду у розмірі 100 000 грн., суд зазначає наступне.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4).
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом чи або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають:
1) наявність такої шкоди,
2) протиправність діяння її заподіювача,
3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача,
4) вини останнього в її заподіянні.
Тобто, для того, щоб з`явилась підстава відшкодувати моральну шкоду, необхідна наявність чотирьох юридичних ознак.
Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦПК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у цій частині, так як позивачем протягом судового розгляду справи не підтверджено належними доказами сам факт заподіяння моральної шкоди діями, рішеннями чи бездіяльністю відповідача та не обґрунтовано заявлену суму компенсації.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник