Справа № 640/31058/20
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року м. Київ № 640/31058/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нортекс Кемікал» до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Нортекс Кемікал» (далі - позивач або ТОВ «Нортекс Кемікал») з позовом до Волинської митниці Державної митної служби України (далі - відповідач), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Держмитслужби від 28.07.2020 № UA205050/2020/000071/2 про коригування митної вартості товарів;

- стягнути з відповідача сплачені позивачем митні платежі в сумі 220 883,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем в порушення вимог статті 57 Митного кодексу України, при прийнятті оскаржуваного рішення, було протиправно відмовлено у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту) та застосовано другорядний метод визначення митної вартості товарів, оскільки до декларації митної вартості були додані документи, що підтверджують митну вартість товару.

Позивач зазначає, що на виконання вимог частини другої статті 53 Митного кодексу України та з метою підтвердження заявленої митної вартості ним були надані всі необхідні документи. Вважає, що підстав, які унеможливлювали визначення вартості товару за першим методом, не існувало, а тому визначення митної вартості мало відбутись саме за ціною договору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог, оскільки позивачем не подано повний перелік документів, зазначених в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву та пояснення, де останній зазначає, що позивачем надано всі необхідні документи згідно із статтею 53 Митного кодексу України та наполягає на протиправності прийнятого відповідачем рішення.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2020 року між Компанією INTERNATIONAL CORPORATION, Китай (далі - продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нортекс Кемікал» (покупець, позивач) укладений контракт № NORUKR-CNBM/1, відповідно до якого продавець зобов`язується продати, а покупець прийняти та оплатити товар згідно додаткам, які є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно п. 8 Договору перехід права власності здійснюється під час поставки товару. Датою поставки товару є час вивантаження в порту призначення на умовах CIF/CFR (інкотермс 2010).

Відповідно до п. 9 Договору умовами оплати є 100% відстрочка оплати 60 дів від дати консамента, після постачання товару на територію України.

З метою митного оформлення ввезеного за умовами вказаного Контракту товару (прямий ровінг зі скловолокна зі скла марки Е), Малим приватним підприємством «СТАТУС-КВО», який є митним представником позивача подано до митного органу електронну митну декларацію UA 205050/2020/033247 від 28.07.2020, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), тобто за основним (1) методом визначення митної вартості товарів.

Разом з митною декларацією позивачем надано наступні документи: - Сертифікат про походження товарів Китайської Народної Республіки PYIE616E01157 від 14.06.2020 року; - Специфікація № 1 від 22.05.2020 року; - Контракт NORUKR-CNBM/1 від 22.05.2020 року; - Сертифікат аналізу від 10.06.2020 року; - Довіреність № 1 від 01.12.2019 року; - Лист стосовно ціни даного Товару від 27.07.2020 року; - Комерційна пропозиція від 15.05.2020 року; - Заява від 28.07.2020 року; - Експортна декларація Китайської Народної Республіки № 01490223 від 09.06.2020 року.

28.07.2020 відповідачем прийняте рішення про коригування митної вартості товарів № № UA205050/2020/000071/2, яким митну вартість визначено за другорядним - резервним методом (№6) та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску, пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2020/01092.

З метою випущення Товару у вільний обіг на митну територію України позивачем подано митну декларацію UA 205050/2020/033629 та доплачено митні платежі на загальну суму 220 883,94 грн. згідно коригованої митної вартості.

Проте, вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного Кодексу України (далі - МК України) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із частиною другою статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Отже з аналізу положень Митного кодексу України, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

Водночас, повідомляючи декларанта про необхідність надати додаткові документи митний орган має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між імпортером та його контрагентом. Тобто, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. При цьому, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 31 березня 2015 року №21-53а15, №21- 127а15 та № 805/778/13-а від 16 липня 2016 року.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставами для коригування митної вартості товару в оскаржуваному рішенні від 28.07.2020 № UA205050/2020/000071/2 (п.33) зазначено, що:

- надані до митного оформлення товаро-супровідні документи містять розбіжності, зокрема згідно контракту NORUKR-CNBM/1 від 22.05.2020 року товар поставляється фірмою CNBM INTERNATIONAL CORPORATION, China, а в CMR №58701 від 25.07.2020 року місцем завантаження (країною відправником) є Індія;

- у висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» №1425 від 10.07.2020 року вказані джерела цінової інформації (інтернет-ресурси), але відсутні додатки з роздрукованими витягами з сайтів, що містять інформацію про вартість оцінюваного товару.

- так як не є порушенням вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440 «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», даний висновок не може вважатись підтвердженням заявленої декларантом вартості;

- у зв`язку з наявністю розбіжностей в поданих документах згідно ст. 53 МК України декларанту запропоновано в 10-ти денний термін надати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості;

- Контракт № NORUKR-CNBM/1 укладений 22.02.2020, а комерційна пропозиція для ТОВ «Нортекс Кемікал», додатково надана декларантом, датована 15.05.2020;

- митницею з декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а та 2б з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні товари, методу 2в та 2г з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта митну вартість визначено за резервним методом згідно ст. 64 МК України. Відповідно до цінової інформації ЄАІС митна вартість товару становить 1,9 USD/кг (МД100300/0/405825 від 27.03.2020).

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, десятої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що єдиною правовою підставою для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої декларантом митної вартості товару є наявність сукупності наступних умов: 1) подання суб`єктом господарювання до митного оформлення неповного пакету документів, перелік яких закріплено у ст. 53 МК України; 2) ненадання на вимогу контролюючого органу додаткової уточнюючої документації; 3) виявлення митним органом розбіжностей у поданій документації, які унеможливлюють визначення митної вартості товару за основним методам (за ціною договору); 4) обґрунтування причин неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору (за першим методом).

Перевіряючи правомірність прийняття відповідачем оскаржуваного в цій справі рішення про коригування заявленої позивачем митної вартості товару та картки відмови у прийняття поданої ним митної декларації, суд звертає увагу на те, що позивачем при проходженні процедури митних формальностей було надано контролюючому органу всі необхідні документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України.

Підстави для відмови в розмитненні імпортованого товару, вказані у спірних рішеннях митного органу, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, в оскаржуваному рішенні митний орган послався на те, що згідно Контракту NORUKR-CNBM/1 від 22.05.2020 року товар поставляється фірмою CNBM INTERNATIONAL CORPORATION, яка знаходиться в Китаї, проте в транспортній накладній CMR № 58701 країною відправлення вказана Індія.

У позовній заяві на обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що в транспортній накладній CMR № 58701 було допущено описку щодо зазначення країни відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданій позивачем митні декларації UA 205050/2020/033247 від 28.07.2020 країною відправлення вказано Китай.

До вказаної митної декларації позивачем було подано контракт № NORUKR-CNBM/1 від 22.05.2020, за яким товар купувався у продавця CNBM International Corporation (Китайська Народне Республіка). Згідно Специфікації від 22.05.2020р до Контракту та рахунку-фактури (Commercial invoice) від 09.07.2020 вартість товару складає 11 648,07 доларів США. Позивач здійснив оплату товару у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 0408004 від 10.07.2020.

До вказаної митної декларації позивачем також було додано Коносамент (BILL OF LANDING), який у МД вказаний як MEDUSX703904, де країною відправлення вказано China (Китайська Народна Республіка).

Також до МД позивачем додано Експортну декларацію № 01490223 на товар, де чітко вказано що країною відправлення товару є Китайська Народна Республіка (копія якої із засвідченим перекладом знаходиться в матеріалах справи).

У сертифікаті про походження товару, в пакувальному листі, в рахунку-фактурі та в комерційній пропозиції також вказано походження товару з Китаю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з наданих позивачем до митної декларації UA 205050/2020/033247 від 28.07.2020 документів чітко і однозначно вбачається, що країною походження товару Китайська Народне Республіка.

Стосовно транспортної накладної CMR № 58701, то судом встановлено, що в ній дійсно в розділі відправник вказано «ІNDIA», проте дана транспортна накладна складена на перевезення товару позивача з м. Одеси до ТОВ «Нортекс Кемікал» в Київській області перевізником ТОВ «Галеон Форвардінг».

Тобто, транспортна накладна CMR № 58701 є внутрішньою транспортною накладною, згідно якої товар перевозився по митній території України, та в силу приписів ст.ст. 53, 335 МК України не впливає на митну вартість товару, який ввозиться на територію України.

При цьому, транспортна накладна CMR № 58701 не використовувалась при відвантаженні товарів відправником (продавцем), не застосовувалась при здійсненні міжнародного перевезення товарів в якості підстави для здійснення переміщення товарів через митний кордон України.

Отже, аналізуючи у сукупності наведене вище, суд приходить до висновку, що дійсно позивачем у транспортній накладній CMR № 58701 було допущено описку щодо зазначення країною відправлення - Індія.

Проте вказана описка та сама транспортна накладна CMR № 58701 не давали підстав у митного органу ставити під сумнів митну вартість ввезеного позивачем товару за Контрактом № NORUKR-CNBM/1 від 22.05.2020, оскільки транспортна накладна CMR № 58701 є внутрішньою транспортною накладною та не впливає на митну вартість товару.

Крім того, аналізуючи доводи обох сторін, суд звертає увагу й на те, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідачем не наведено достатніх підстав, які б вказували не неможливість коригування заявленої позивачем митної вартості товару за жодним іншим методом, що передує резервному (шостому).

Перевіряючи доводи відповідача про те, що здійснення контролю заявленої декларантом митної вартості товарів належить до повноважень митних органів, які були ним реалізовані, а також про те, що позивачем не надано всіх витребуваних у нього додаткових документів, суд зазначає, що митні органи дійсно можуть здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але такі повноваження мають реалізуватися ними у спосіб, установлений законом, тобто в даному випадку витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що так чи інакше впливають на визначення безпосередньо митної вартості.

Водночас, навіть у разі витребування додаткових документів, митний орган має враховувати, що їх ненадання може бути підставою для коригування митної вартості лише тоді, коли подані документи є недостатніми або такими, що в сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації про заявлену митну вартість.

Витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

При цьому, слід враховувати, що стаття 53 МК України, якою врегульовано порядок підтвердження декларантом заявленої митної вартості та її перевірки митницею, не містить жодних вимог щодо необхідності додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість, зокрема й в рахунку-фактурі та квитанції.

Вказана правова позиція викладена і в постановах Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 року (справа № 814/1996/15), від 19.06.2018 року (справа № 826/6346/16), від 20.02.2018 (справа № 809/1884/16), від 03.04.2018 (справа № 826/8797/16).

Разом з тим, документами, наданими позивачем контролюючому митному органу при здійсненні митного оформлення товару, у їх сукупності підтверджуються всі складові заявленої ним митної вартості товару за ціною договору і наявні в них відомості надають можливість перевірити її правильність.

Таким чином, первинні документи, що надані відповідачу позивачем містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.

Стосовно коригування відповідачем митної вартості на підставі відсутності додатків до Висновку ДП «Укрзовнішекспертиза» № 1425 від 10.07.2020 (відсутні додатки з роздрукованими витягами з сайтів, що містять інформацію про вартість оцінюваного товару), суд зазначає наступне.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, наведені у частині другій статті 53 МК України, яка вже була наведена вище. Вказаний перелік є вичерпним і серед наведеного переліку відсутній висновок. Отже, на переконання суду, Висновок ДП «Укрзовнішекспертиза» № 1425 від 10.07.2020 у даному випадку є додатковим доказом, а не основним.

До того ж у наведеному Висновку № 1425 від 10.07.2020 вказана таж сама ціна (0,605 дол.США за кг.) що і зазначена позивачем у митній декларації, та підтверджується поданими до неї документами.

Крім того, у вказаному Висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» № 1425 від 10.07.2020 року містяться посилання на веб-ресурси (Alibaba.com та made-in-china.com), що є загальнодоступними та безкоштовними для користувачів, в тому числі - посадових осіб митних органів України.

Таким чином, проведення відповідачем коригування митної вартості товарів на підставі відсутності додатків до Висновку ДП «Укрзовнішекспертиза» № 1425 від 10.07.2020 на переконання суду є помилковим та безпідставним.

Стосовно зазначення митним органом в оскаржуваному рішення на те, що відповідно до цінової інформації ЄАІС митна вартість товару становить 1,9 USD/кг (МД100300/0/405825 від 27.03.2020), суд виходить з наступного.

Отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажні митні декларації, на які митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Посилання відповідача на наявність у митного органу інформації про імпортування подібних (аналогічних) товарів за вищою митною вартістю суд вважає необґрунтованими, оскільки при здійсненні коригування митної вартості в рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів, відповідач повинен був навести конкретну інформацію та критерії, за якими він порівнював відповідних товар з тим, який був імпортований позивачем (період постачання, країну відправлення, умови поставки тощо). У спірному рішенні про коригування митної вартості такі дані відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 810/4194/15 та від 12.03.2018 у справі № 809/4367/15 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковою для застосування судами.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем не було проведено повного та всебічного дослідження поданих декларантом документів, а натомість здійснено коригування заявленої ним митної вартості товарів з формальних підстав, що не відповідають сутності та змісту виниклих правовідносин.

Отже позовні вимоги в частині скасування рішення Волинської митниці від 28.07.2020 № UA205050/2020/000071/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення з відповідача надмірно сплачені позивачем митні платежі в сумі 220 883,94 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові Державного казначейства України. На підставі отриманого висновку орган Державного казначейства України протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому Державним казначейством України. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі Державному казначейству України для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Відповідно до Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року № 618, для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювало оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником головним бухгалтером суб`єкта господарської діяльності або фізичною особою та відповідний перелік документів.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу.

Згідно з пунктом 7 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справляння яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби, Державного казначейства України від 20.07.2007 року №611/147, який був чинний на момент звернення позивача до суду, відповідний орган Державного казначейства України на підставі отриманого Висновку митного органу про повернення готує платіжні документи на перерахування коштів з рахунку з обліку доходів державного бюджету на рахунок, зазначений у Висновку про повернення, та протягом п`яти робочих днів від дати отримання Висновку про повернення здійснює повернення коштів з бюджету.

Аналогічні положення містяться і в Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженому наказом Міністерства доходів і зборів України, Міністерства фінансів України від 30.12.2013 року № 882/1188.

Отже, законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб`єктам господарювання надмірно сплачених митних платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: звернення суб`єкта господарювання до митних органів із відповідною заявою; проведення відповідними структурними підрозділами митного органу перевірки наведених в заяві обставин та підстав; встановлення митними органами наявності факту переплати; складання ними відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення суб`єкту господарювання надміру сплачених митних платежів або прийняття обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

Водночас, судом під час розгляду справи встановлено, що позивач не звертався до митниці з відповідною заявою про повернення надмірно сплачених грошових коштів, а тому митницею не приймалось рішення з цього питання.

Тобто позивачем не дотримано встановлений законодавством порядок для повернення надмірно сплачених митних платежів і такі обставини не встановлені, а відтак вимога про повернення надмірно сплачених платежів за митне оформлення у розмірі 168 824,32 грн. є неправомірною.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 08.08.2019 у справі № 826/10946/13-а.

Оскільки рішення суду про скасування рішень митниці ще не набрало законної сили, а відповідний орган ДПС не розглядав (за зверненням особи) питання про повернення з бюджету надміру сплачених платежів, а тому суд приходить до висновку про відмову позивачу у задоволенні вимоги про повернення (стягнення) надмірно сплачених платежів за митне оформлення, позаяк такі є передчасними.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 5 416,00 грн., що складається з немайнової вимоги 2 102,00 грн., яка задоволена судом та майнової вимоги 3 313,26 грн., у задоволенні якої відмовлено.

Ураховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, розмір судового збору, який підлягає присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача становить 2 102,00 грн.

Також у позовній заяві позивач просить стягнути витрати на оплату правничої допомоги адвоката орієнтовно у розмірі 20 000,00 грн., проте зазначає, відповідні докази будуть ним подані в порядку п.7 ст. 139 КАС України.

Таким чином, на даній стадії суд не розглядає питання відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 2-5, 19, 72-77, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нортекс Кемікал» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Волинської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 28.07.2020 № UA205050/2020/000071/2.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нортекс Кемікал» за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці Державної митної служби України судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.).

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нортекс Кемікал» (01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; )

Відповідач: Волинська митниця Державної митної служби України (44350, Волинська області, Любомльський район, село Римачі, вул. Призалізнична, буд. 13; )

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Т.П. Балась