Справа № 380/1144/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1144/21 пров. № А/857/11388/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Довгополова О.М., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року (суддя Гулкевич І.З., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Львів, дата складення повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №380/1144/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ,

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 21.07.2014 по 21.08.2017; 2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 21.07.2014 по 21.08.2017; 3) стягнути судові витрати.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Позивач подав також суду заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, без зазначення конкретного її розміру.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

З рішенням суду першої інстанції від 31.05.2021 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови стягнення з відповідача судових витрат є незаконним з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції в тому, що несплата за послуги адвоката є підставою для відмови у стягненні таких судових витрат, не відповідає вимогам процесуального закону.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить змінити оскаржене рішення суду від 31.05.2021 року в частині розподілу судових витрат, а саме просить повністю стягнути витрати з відповідача на користь позивача.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід задоволити частково, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 в період з 23.08.2014 по 02.09.2014, 04.10.2014 по 12.01.2015, 16.01.2015 по 21.05.2015, 18.06.2015 по 11.06.2015, 03.09.2015 по 31.10.2015, 14.01.2016 по 21.09.2016, 10.02.2017 по 20.06.2017 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України за №81/2 від 17.12.2020 (а.с. 23).

30.04.2015 позивач набув статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с. 27).

Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.08.2017 №181 (по стройовій частині) молодшого сержанта ОСОБА_1 , фельдшера 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 звільненого наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 21.08.2017 №65-РС за підпунктом ї (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом) п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визнано таким, що справи та посаду здав і направлений для зарахування на військовий облік до Личаківсько-Залізничного ОРВК м. Львів. 23.08.2017 позивач виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 24).

У вказаному наказі відомості щодо нарахування позивачу компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій відсутні.

Позивач звертався з вказаним питанням до відповідача (а.с. 25).

Листом від 11.06.2020 за №1344 відповідач відмовив позивачу у виплаті з підстав того, що неподання позивачем при звільнені рапорту щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України Про відпустки та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, унеможливлює здійснення військовою частиною такої виплати після виключення військовослужбовця зі списків частини (а.с. 26).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішенням суду першої інстанції від 31.05.2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Це рішення суду оскаржене в апеляційному порядку позивачем в частині відмови суду у стягненні з відповідача понесених судових витрат, а в частині задоволених позовних вимог рішення суду не оскаржене сторонами в апеляційному порядку.

Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції, в частині вирішення та задоволення позовних вимог до відповідача, норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини в частині відмови у стягненні з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів апеляційного суду вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині оскарження таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ч.3 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 КАС України).

Отже, наведеними вище правовими нормами встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Тобто, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво, та інші види адвокатської діяльності.

Згідно п.9 ст.1 цього Закону, представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є, зокрема: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до ст.17 Закону України №3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Судом встановлено, що професійну правову допомогу позивачу надавав адвокат Гаталяк М.Я. (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю №1375 від 16.07.2008) на підставі договору про надання правової допомоги № від 21.12.2020 (а.с. 28).

До матеріалів справи приєднано Акт приймання-передачі №1 від 27.05.2021 (а.с. 45).

Згідно з вказаним актом позивачу надано наступні послуги: усні консультації 30 хв. = 500 грн., складання позовної заяви 90 хв. = 3000 грн., складання відповіді на відзив 30 хв. = 1000 грн.. Загальна вартість наданих послуг становить 4500 грн. (а.с. 45).

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Матеріалами справи підтверджується, що справа №380/1144/21 розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження. Позовна заява містить незначний обсяг (три сторінки розтягнутим шрифтом), а обгрунтування вимог містить не більше однієї сторінки. Сторонами у справі є дві особи. Спірні відносини у вказаній адміністративній справі за своїм характером та предметом доказування є незначної складності, тобто справа є малозначною.

Відповідь на відзив складено за обсягом на одній сторінці (а.с. 38).

Враховуючи, що спірні правовідносини у вказаній справі є незначної складності, колегія суддів приходить до висновку, що співмірна і фактична сума понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу (витрат адвоката) в суді першої інстанції складає підтверджений розмір у 1500 грн. і такий розмір є обґрунтованим, який відповідає реальності та розумності таких витрат, є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що ні у резолютивній частині позовної заяви, ні у окремо поданій заяві від 27.05.2021 року позивачем не було вказано конкретного грошового розміру витрат на правничу допомогу адвоката, які позивач просить стягнути із відповідача.

Розгляд справи в суді першої інстанції було здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Тому, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат керується приписами частини 5 ст.134 КАС України щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката.

Щодо висновку суду першої інстанції про не підтвердження позивачем витрат у зв`язку з не долучення платіжного доручення (квитанції), що підтверджувало б фактичне понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн., то колегія суддів погоджується з доводами апелянта (позивача), що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

З врахуванням встановленого та наведених правових норм колегія суддів вважає, що фактична вартість витрат адвоката складає підтверджений розмір не більше 1500 грн. в суді першої інстанції і такий розмір підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Військової частини НОМЕР_1 .

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає підстави для висновку, що вимоги апеляційної скарги позивача у відповідній частині є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині відмови у стягненні за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесених судових витрат.

У решта частині рішення суду першої інстанції від 31.05.2021 року судом першої інстанції ухвалено із всебічним з`ясуванням обставин справи, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому у цій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в адміністративній справі №380/1144/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії змінити, в частині відмови у стягненні за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн..

У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в адміністративній справі №380/1144/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді О. М. Довгополов
Р. Й. Коваль