Справа № 580/1241/19
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року справа № 580/1241/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши по суті у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрального Хименко Наталі Олександрівни до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_2 (далі позивач) з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський» (далі відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі відповідач 2), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить:

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачеві не отриману вигоду (упущену вигоду) у розмірі 13 % річних на суму 45572 грн. 04 коп.;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачеві інфляційні витрати в сумі 49 116 грн. 48 коп.;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачеві 3% річних від простроченої суми у сумі 10 511 грн. 00 коп.;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачеві моральну шкоду в сумі 2 000 000 грн. 00 коп.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицького С.О. від 27.04.2019 відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 27.08.2021 задоволено заяву судді Черкаського окружного адміністративного суду Кульчицького С.О. про самовідвід, адміністративну справу №580/1241/19 передано для визначення іншого складу суду автоматизованою системою документообігу Черкаського окружного адміністративного суду.

За результатами проведення повторного автоматичного розподілу справа призначена судді Гайдаш В.А.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного Гайдаш В.А. від 30.08.2021 прийнято до свого провадження матеріали адміністративної справи №580/1241/19 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем зазначено, що відповідачі прострочили їй виплату гарантованої суми відшкодування на 914 днів, тому просить суд в судовому порядку зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити їй інфляційні витрати, три відсотка річних, упущену вигоду та моральну шкоду.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечив, 12.05.2020 до суду надійшов письмовий відзив на позов, у якому зазначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з 23.05.2016 здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «Банк «Михайлівський» з ринку, виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також зазначено, що права позивача не порушені, оскільки Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк «Михайлівський» 11.02.2019 надіслала лист №11.02.19/01-вих до Фонду гарантування вкладів фізичних про включення інформації щодо позивача до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, крім того, 11.04.2019 позивача повідомлено про можливість отримання коштів.

18.05.2020 позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого позивач вважає, що доводи відповідача 1 є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

08.07.2020 до суду від відповідача 2 надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у кому Фонд гарантування вкладів фізичних заперечує проти позовних вимог, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з 23.05.2016 здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку - ПАТ «Банк «Михайлівський» з ринку, виключно відповідно до порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також зазначено, що позивачу було відшкодовано грошові кошти в межах гарантованої суми відшкодування за його вкладом, які за звітами банків-агентів особисто отримано 04.04.2019 у розмірі 140 018 грн. 99 коп. через АТ «Кредобанк», тому права позивача не порушені. Крім того, між позивачем та Фондом гарантування вкладів фізичних договірні відносини відсутні, оскільки Фонд несе відповідальність виключно в межах, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом.

20.07.2020 позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого позивач вважає, що доводи відповідача 2 є необґрунтованими, а позов таким, що підлягає до повного задоволення.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 28.11.2014 між позивачем (вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (банк) укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» №980-021-000000480 (далі договір №980-021-000000480), за умовами якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти вкладника (далі - вклад) та зараховує їх на поточний рахунок № НОМЕР_1 (далі - рахунок).

26.04.2016 між позивачем (сторона-1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (сторона-2) укладено договір №980-021-000228238 «Суперкапітал» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно) (далі договір № 980-021-000228238), за умовами якого сторона-1 передає стороні-2 у власність грошові кошти (далі кошти) у розмірі, порядку та на строк, передбачені цим договором, а сторона-2 зобов`язується повернути кошти стороні-1 та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

За договором №980-021-000228238 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» прийняло від позивача 135800,00 грн на строк не більше 181 день з дати укладення цього договору по 24.10.2016 під 27% річних.

Перерахунок позивачем коштів з банківського рахунку № НОМЕР_1 на рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий Центр» №5000 за договором №980-021-000228238 підтверджується копією платіжного доручення № 6382891 від 26.04.2016.

19.05.2016 на рахунки позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» надійшли кошти в розмірі:

- 2212,79 грн з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-021-000228238 від 26.04.2016»;

- 7,38 грн з призначенням платежу «Оплата процентів по договору №980-021-000191080 від 17.02.2016»;

- 137800,00 грн з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-021-000228238 від 26.04.2016»;

- 5000,00 грн призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором №980-021-000191080 від 17.02.2016.

Позивач неодноразово зверталася до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» із заявами, в якій просила включити її до переліку клієнтів, які мають право на відшкодування коштів за рахунками за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_2 як особу, яка має право на відшкодування коштів у ПАТ «Банк Михайлівський». Заява мотивована тим, що на час введення в банк тимчасової адміністрації на рахунках позивача в банку були грошові кошти, які мають бути відшкодовані відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

19.09.2016 уповноважена особа Фондів гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Пат «Банк Михайлівський» надіслав позивачу повідомлення №ЗГ3(К)/11394/1 про нікчемність правочину, відповідно до якого позивача повідомлено про те, що перекази коштів (транзакція), здійснені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 на рахунки позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» є нікчемним.

На підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 за №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» та від 13.06.2016 за №991 «Щодо продовження строку тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з якими 23.05.2016 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича від 24.05.2016 №27/1 створено комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 1213 від 12.07.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича строком на 2 роки з 13.07.2016 по 12.07.2018.

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича № 2 від 13.07.2016 продовжено роботу комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними на строк 6 місяців з дня початку ліквідаційної процедури ПАТ «Банк Михайлівський».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01.09.2016 №1702 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» та делеговано всі повноваження ліквідатора банку Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2017 у справі №823/2107/16 позов ОСОБА_2 задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», що полягає у невключенні даних про рахунок ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до переліку рахунків, за яким вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» включити дані про рахунки ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 відмовлено у задоволенні клопотання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про поновлення строку апеляційного оскарження; у відкритті апеляційного провадження відмовлено у зв`язку із не усуненням у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги.

Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Михайлівський» Смолія Богдана Володимировича задоволено; ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2018 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018 постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 24.06.2020 касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» залишено без задоволення. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 28.11.2017 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №823/2107/16 - залишено без змін.

ОСОБА_2 вважаючи, що відповідачі прострочили їй виплату гарантованої суми відшкодування на 914 днів, тому звернулась до суду із цим позовом про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виплатити позивачці інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI) цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону №4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №761/31569/16-ц.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

З матеріалів справи встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_2 у вказаній справі складаються з: 45 572 грн. 04 коп. неотримана вигода (упущена вигода); 49 116 грн. 48 коп. втрати від інфляції (інфляційні втрати); 10 511 грн. 3% річних (від простроченої суми); 2 000 000 грн. моральна шкода, які позивачка обґрунтовує тим, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб своїми діями щодо несвоєчасного повернення коштів за спірним договором порушує застереження визначені Цивільним кодексом України щодо належного та добросовісного виконання грошового зобов`язання, адже, чинним законодавством передбачено, що у разі невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України визначає загальні умови виконання зобов`язання, а саме:

1) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

2) виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З системного аналізу зазначених правових норм вбачається, що ними врегульовано підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої у договірних зобов`язаннях в результаті їх невиконання або неналежного виконання.

Водночас, за результатами розгляду справи, судом встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Із матеріалів справи судом встановлено, що згідно листа №11.02.19/01-вих ОСОБА_2 включено до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 140 018 грн. 99 коп. (а.с. 249, т. 1).

Згідно інформації, яка зазначена у відзиві Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що також не заперечується позивачем, ОСОБА_2 було відшкодовано Фондом грошові кошти в межах гарантованої суми відшкодування за її вкладом, які за звітами банків-агентів особисто отримано позивачкою 04.04.2019 у розмірі 140 018 грн. 99 коп. через АТ «Кредобанк».

Суд вважає за необхідне зауважити, що нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

У даному випадку в спірних правовідносинах Фонд є суб`єктом владних повноважень, і майнові відносини між сторонами засновані на адміністративному підпорядкуванні, тому ст. положення ст. 625 Цивільного кодексу України на ці відносини не поширюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під час розгляду цієї справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду, яка міститься у постанові від 15.05.2018 у справі №761/31569/16-ц, у відповідності до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (п. 3 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). У справі №761/31569/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних витрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.

Позовна вимога щодо зобов`язання відповідача провести виплату позивачу коштів у сумі 2 000 000 грн., як компенсацію за моральну шкоду також є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Питання відшкодування моральної шкоди врегульовано ст. 23 ЦК України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач у спірних правовідносинах виконував вимоги рішень судів, що набрали законної сили. Завдання ним моральної шкоди позивачу у розмірі 2 000 000 грн. не доведені сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів. Дії уповноваженої особи Фонду під час тимчасової адміністрації направлені на усунення наслідків неналежного управління банком. Виплата гарантованих коштів вкладникам відповідачем є реалізацією завдання, для якого його створено, а отже, є правомірними діями.

Крім того, виплата коштів позивачу відбулася відповідачем з дотриманням встановленої законом процедури, тому твердження позивача з приводу завдання їй моральної шкоди не доведені.

Відповідно до частини 4 статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1790цс15.

Фонд у заявлених спірних правовідносинах не є органом влади у сфері захисту прав споживачів, з огляду на що не міг порушити права позивача, як споживача банківських послуг.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди.

З огляду на зазначені вище обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Гайдаш