Справа № 500/1397/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1397/21 пров. № А/857/11024/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року, головуючий суддя Мірінович У.А., ухвалене у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Тернопільській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, оформлене листом від №1900-0304-8/6818, щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.02.2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи (вислуги років) ОСОБА_1 період проходження військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.04.1984 по 28.04.1986 року з 10.02.2021 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням норм пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.02.2021 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач безпідставно не врахував до спеціального стажу роботи період проходження військової служби з 06.04.1984 року по 28.04.1986 року у Збройних Силах в рядах Радянської Армії, з урахуванням якого, його спеціальний стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, становить з врахуванням визнаного відповідачем, 27 років 05 місяців та 22 дні, що станом на 11.10.2017 року дає право на пенсію за вислугою років передбаченого до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас, відповідач у рішенні вказав, що даний період не враховано до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки в довідці не зазначена інформація, що військова служба проходила в одному із закладів, передбаченому у Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затверджений наказом №168 від 23.03.2017 року Міністерством Оборони України.

Позивач вважав таку відмову протиправною, оскільки він досяг пенсійного віку та надав відповідачу всі необхідні документи, які підтверджують, що в нього спеціальний стаж роботи становить більше 26 років 6 місяців, що дає право на пенсію відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону України № 1788-XII.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, оформлене листом від 05.03.2021 року №1900-0304-8/6818 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області зарахувати до спеціального стажу роботи (вислуги років) ОСОБА_1 період проходження військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.04.1984 року по 28.04.1986 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дати звернення із заявою про призначення пенсії -10.02.2021 року.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, так як згідно поданих документів стаж роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугу років, складає 26 років 05 місяців 19 днів, що є меншим за необхідний, тому вказав, що для призначення пенсії за вислугу років підстав немає.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.02.2021 року позивач звернувся до відповідача зі заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-XII (а.с. 16).

За результатами розгляду такої заяви та доданих до неї документів, відповідач, листом від 05.03.2021 року №1900-0304-8/6818, розглянувши заяву позивача відмовив у її призначені (розпорядження про відсутність права на пенсію від 16.03.2021 року №51), з підстав відсутності достатнього спеціального стажу роботи, який має складати станом на 11.10.2017 року 26 років 06 місяців (арк. справи 20).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області від 05.03.2021 року №1900-0304-8/6818 на підставі записів трудової книжки позивача та розрахунку стажу відповідача, до вислуги років зараховано наступні періоди роботи (26 років 05 місяців 19 днів):

з 10.03.1984 року по 25.04.1984 року - 0 років 1 місяць 16 днів - в Бучацькій центральній лікарні на посаді фельдшера;

з 01.07.1986 року по 20.08.1986 року - 0 років 1 місяць 20 днів - в Бучацькій центральній лікарні на посаді завідувача ФАП;

з 01.08.1991 року по 01.08.1992 року - 1 рік 0 місяців 1 день - в Бережанській стоматологічній поліклініці на посаді лікаря стоматолога;

з 02.08.1992 року до 11.10.2017 року (дата набрання чинності Законом України від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») - 25 років 2 місяці 12 днів - в Підгаєцькій центральній районній лікарні на посаді лікаря-стоматолога.

Також зазначив, що Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, роботи на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 (із наступними змінами) затверджено вичерпний перелік установ та закладів, період роботи на яких дає право на зарахування такого стажу до спеціального.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» 11.10.2017 року, у позивача був достатній спеціальний стаж роботи для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - більше 26 років 6 місяців.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, станом на 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року, визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Приміткою 3 до вказаного Переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР "Про державні пенсії".

Статтею 58 вказаного Закону передбачено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 року № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я. Постановою Ради міністрів СРСР від 17.12.1959 року № 1397 "Про пенсії за вислугу років працівникам просвіти, охорони здоров`я та сільського господарства", яка діяла на час проходження позивачем військової служби у лавах Збройних сил, передбачено, що до складу переліку установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років віднесено лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші).

Підпунктом "г" пункту 1 зазначеного Положення встановлено, що лікарям та іншим працівникам охорони здоров`я до стажу роботи за спеціальністю, окрім роботи в установах, організаціях і посадах, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР. Згідно Переліку закладів охорони здоров`я Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 18.12.2013 року № 871, медична служба (військової частини, корабля, підводного човна, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею), медичний пункт (військової частини, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, навчального центру, військового ліцею, державного підприємства, організації та установи Міністерства оборони України) віднесені до амбулаторно-поліклінічних закладів охорони здоров`я Збройних Сил України.

Відповідно до вимог даного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники охорони здоров`я, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію на вислугу років, періодів роботи працівників закладів і установ охорони здоров`я, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

Відтак, період військової служби в армії СРСР до 01.01.1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників охорони здоров`я, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 26.04.1984 року по 22.04.1986 року ОСОБА_1 проходив службу в рядах Радянської Армії (а.с. 11-12).

Відповідно до Довідки №8 від 02.02.2021 року, виданої Підгаєцьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, ОСОБА_1 з 26.04.1984 року по 22.04.1986 року проходив у Збройних Силах (а.с. 15).

Також військовим квитком серії ГР №211629 підтверджується, що позивач проходив службу в рядах Радянської Армії з 26.04.1984 року по 28.04.1986 року на посаді фельдшер в/ч ПП86862 (а.с. 13).

З урахуванням наведених норм законодавства та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що служба ОСОБА_1 в Радянській Армії з 26.04.1984 року по 22.04.1986 року підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №500/1397/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький