Справа № 462/6424/21
Суддя: Мруць І. С.
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/6424/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2021 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мруць І.С.,

за участю секретаря судового засідання Тимощук І.І.,

справа №462/6424/21

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Управління патрульної поліції в Львівській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 02.09.2021 року звернувся до суду із позовною заявою до Управління патрульної поліції, інспектора патрульної поліції Матківської У.Р., в якій просить скасувати постанову серія БАА №555721 від 01.09.2021 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що інспектор не надав доказів вчинення ним правопорушення, не ознайомив його з належними йому правами, розглядав справу без його присутності. Зазначає, що в оскаржуваній постанові немає посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото або відеозапис правопорушення. Вважає, що факт вчинення правопорушення недоведений, та не доведена вина скаржника у інкримінованому правопорушенні. Вказує, що ним було заявлено клопотання про залучення захисника, яке інспектор поліції залишив без розгляду. На його думку, інспектор поліції обмежився лише формальним складанням постанови без дотримання встановленої законом процедури.

03.09.2021 року ухвалою судді матеріали позовної заяви ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

13.09.2021 року на адресу суду представником відповідача управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції надіслано відзив, який містить заперечення на позов. У ньому зазначено про те, що 01.09.2021 року о 16 год. 23 хв., у м.Львові, вул.Пасічна,153 позивач керуючи транспортним засобом порушив вимогу дорожньої розмітки 1.3 «Подвійна суцільна лінія» і перетнув за що і був зупинений поліцейським Управління. При перевірці документів на вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вважає, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Інспектор Управління прийняв у справі рішення про застосування до позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн. Представник відповідача наголосив, що законна вимога інспектора не була виконана, позивач не пред`явив на вимогу поліцейського документи. Розгляд справи відбувався в присутності позивача.

На підтвердження даних обставин подав докази - CD-R диск з файлами.

У судове засідання позивач не з`явився. Був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. У судове засідання представник відповідача не з`явився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про місце, час та дату цього засідання, у відзиві просив проводити розгляд справи без виклику учасників, а відтак їх неприбуття у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

При цьому суд враховує, ч. 1 ст.286 КАС України, відповідно до якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Суд враховує також позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.07.2020 року у справі №924/369/19, згідно якої відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, що не з`явились, на підставі наявних в справі доказів.

На підставі ч. 9 ст.205 цього Кодексу справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами згідно з ч.4 ст.229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов слід задоволити.

Встановлено, що 01.09.2021 року інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №2 УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Матківською У.Р. винесено постанову серії БАА № 555721. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, та зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 01.09.2021 року о 16 год. 28 хв. в місті Львів, вул. Пасічна, 153 не виконав вимогу дорожньої розмітки 1.3 подвійна суцільна лінія розмітки, перетнувши її, при цьому на вимогу не пред`явив посвідчення водія та свідоцтво реєстрації на ТЗ, чим порушив п.п.8.5.1, п.2.4а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 та ч.1 ст.122 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с.4).

З оскарженою постановою позивач не погодився, відтак звернувся в суд з позовом за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.п.8.5.1 ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Відповідно до п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Пунктом 2.1 ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 1 статті 122 та частиною 1 статті 126 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частинами 4,5 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. До таких висновків також дійшов Верховний суд у постанові від 30 травня 2018 року у справі №175/1982/16-а.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , відповідно до оскаржуваної постанови, накладено за вчинення правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП. Однак, відповідачем у своєму відзиві не наведено жодних доводів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. До відзиву не додано також доказів вчинення такого правопорушення.

У силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь , недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такий висновок зроблено також у постанові КАС ВС від 08.07.2020 №463/1352/16-а (К/9901/21241/18).

Щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, то суд погоджується із викладеними у відзиві доводами представника відповідача про те, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції, однак зазначає наступне.

Приписами Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін, як одному з складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Суд дослідив відеозапис на DVD-R диску та встановив, що інспектором УПП було роз`яснено лише порядок сплати та оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення. Інспектор УПП не роз`яснила позивачу прав, передбачених ст.268 КУпАП, хоча останній заявляв таке клопотання та зазначив про це у п.8 оскаржуваної Постанови.

Інспектором поліції не зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення про додатки до постанови, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Представником відповідача у відзиві не наведено жодних доводів на спростування наведених обставин, а саме по собі твердження про дотримання процедури підготовки та розгляду справи по факту вчиненого правопорушення не може бути таким без належного обґрунтування своєї позиції.

Водночас, суд критично ставиться до доводів позивача про складення протоколу у його відсутності, оскільки, виходячи із змісту відеозапису, постанову було складено на місці зупинки транспортного засобу та працівник поліції пропонувала ОСОБА_1 вийти з автомобіля для розгляду справи про адміністративне правопорушення, проте останній відмовився.

Доводи позивача про те, що він заявляв клопотання про залучення захисника, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи.

У поданому позові позивач вину у вчиненні правопорушення заперечив з підстав, що у його діях немає складу правопорушення, порушено права особи, яка притягається до відповідальності, порушено процесуальний порядок розгляду справи.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що відповідачем не з`ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП. Всупереч ст. 77 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та спростовують пояснення позивача, і доводять достовірність порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За наведених обставин, будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова, не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а також про те, що відповідачем доведено дотримання інспектором поліції процедури розгляду справи.

Тому, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин у справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Одночасно суд зазначає наступне.

Розгляд даної категорії справи, віднесений до відання органів, зазначених у статтях 222-244-20 КУпАП, вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 26.12.2019 № 724/716/16-а.

Враховуючи наведене, лейтенант поліції інспектор взводу №2 батальйону №2 роти №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Матківська У.Р., яка склала оскаржувану постанову, не є неналежним відповідачем у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.9,77,241,244,246,268,271,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволити.

Постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області по справі про адміністративне правопорушення від 01.09.2021 року серії БАА № 555721 щодо ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень 00 копійок за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126, ч.1 ст.122 КУпАП скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп., сплачений ОСОБА_1 , стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області.

Рішення може бути оскаржене, згідно з ч.4 ст.286 КАС України, протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно з ст.272 КАС України, після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач - Управління патрульної поліції у Львівській області (місцезнаходження - місто Львів, вулиця Перфецького, будинок № 19, ).

Судове рішення складено 24 вересня 2021 року.

Суддя: І.С. Мруць