Справа № 520/14284/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

24 вересня 2021 року № 520/14284/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним адміністративним позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ( Форма «Ф») Головного управління ДПС у Харківській області від 24.02.2021р. №0-2015 за яким визначено ОСОБА_1 податкове зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується особами, які є власниками нежитлової нерухомості в сумі 33483,71грн. за податковий період: 2020рік.

Ухвалою судді від 05.08.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду. Відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

24.09.2021 до суду надійшла заява позивача, в якій він просив прийняти та розглянути дану заяву про забезпечення адміністративного позову. Заборонити Головному управлінню Державної податкової служби у Харківській області вчиняти будь-які дії щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 коштів нарахованих йому за податковим повідомленням-рішенням від 24.02.2021р. №0-2015 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 33483,71грн. - до набрання судовим рішенням у справі №520/14284/21 законної сили. Постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою задовольнити заявлені позивачем вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування заяви зазначено, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.08.2021р. відкрито провадження у адміністративній справі №520/14284/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.02.2021р. №0-2015, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 33483,71грн.

В той час, коли вказана справа знаходиться на розгляді в суді, а саме 20.09.2021 року, позивач отримав від відповідача одним поштовим відправленням (в одному конверті): податкову вимогу від 07.09.2021р. в якій вказано суму податкового боргу - 33483,71грн., з реквізитами для сплати коштів; рішення №103/20-40-13-06-16 про опис майна у податкову заставу від 08.09.2021 року винесене в.о. начальника управління по роботі з податковим боргом ГУ ДПС у Харківській області Леонтьєвим Романом; акт № 103/20-40-13-06-16 опису майна від 08.09.2021р.; витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №74839833 від 08.09.2021 року.

У вказаній вище податковій вимозі від 07.09.2021р. в п.1 відповідач попереджає позивача про те, що виник податковий борг та починаючи з 30 серпня 2021 року (тобто в той час коли справа знаходиться в суді) на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також інше майно, на яке платник податків набуде прав власності в майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а також повідомив про те, що податковим органом буде здійснено опис майна в податкову заставу та одночасно з таким попередженням направив і сам акт опису майна, і витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за таким актом опису.

З Акту № 103/20-40-13-06-16 опису майна від 08.09.2021р. вбачається, що за таким актом описане все майно позивача на суму податкового боргу, а також майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому.

Перед описом майна податкова вимога позивачу не вручалася, вказаний вище акт позивачу відповідачем для підпису не надавався.

З вказаного вище Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 08.09.2021р., об`єктом обтяження є майно згідно з актом № 103/20-40-13-06-16 опису майна.

Позивач посилається на те, що враховуючи той факт, що у податковій вимозі від 07.09.2021р. відповідач вказує про виникнення податкового боргу і що в зв`язку з цим з 30.08.2021 року (в той час коли справа знаходиться в суді) на майно позивача розповсюджується право податкової застави.

Позивач вважає вказану у податковій вимозі суму, нараховану відповідачем за оскаржуваним в суді податковим повідомленням-рішенням по даній справі, не узгодженою і не визнає її як суму податкового боргу.

Позивач вважає, що очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Як зазначає позивач, відповідач нарахував протизаконно суму відповідного податку на цілу нежитлову будівлю, при цьому маючи дані для обчислення такого податку що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, надавши до суду навіть довідку з такого Реєстру, з якої вбачається що позивач є власником лише частини нерухомого майна ще з 2011 року (приватна спільна часткова власність). Відповідач за роки, що передують звітному 2020 року, обчислював позивачу відповідний податок, а позивач сплачував такий податок, як сільгосптоваровиробник за ставкою 0,05% від мінімальної заробітної плати станом на 01 січня звітного податкового року, про що не заперечує сам відповідач. За звітний 2020 рік відповідач, на думку позивача, безпідставно, для обчислення податку на один і той же об`єкт нерухомості, застосував ставку податку в розмірі 1% від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020 року, збільшивши відразу позивачу податок на суму 31872,41грн. в порівнянні з минулим звітним роком (33483,71 - 1611,30), при цьому ще й безпідставно визначивши позивача єдиним власником такого нерухомого майна. Нерухомість є будівлею сільськогосподарського призначення, частина якої належить позивачу і перейшла позивачу у власність, як члену КСП при реформуванні КСП, він отримав частину такого с-г майна на майнові паї - будівлі телятника(склад), ніколи не здавав це майно в оренду, не передавав у лізинг, використовував для своїх потреб в с-г цілях (має земельну ділянку (пай) яку також отримав у приватну власність як член КСП, та яку в оренду не здає).

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, очевидні протизаконні дії щодо нарахування відповідачем суми відповідного податку за спірним податковим повідомленням-рішенням, про що вказано вище, враховуючи те, що відповідач таку спірну суму вже визнав податковим боргом, вказавши його у податковій вимозі, вжиття відповідачем заходів примусового стягнення коштів нарахованих за таким спірним податковим повідомленням- рішенням ще до винесення судового рішення у справі, несе за собою ризик втрати позивачем всього належного йому майна, заробленого тяжкою працею ще в колгоспі, все це вже негативно само по собі впливає на стан здоров`я позивача, який є пенсіонером, призводить до моральних страждань позивача та може призвести до більш значних матеріальних збитків.

У разі невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, як вважає позивач, існує реальна імовірність того, що відповідач може стягнути кошти за спірним податковим повідомленням-рішенням в примусову порядку шляхом продажу майна позивача, адже за описом майна, як примусовий захід далі слідує продаж майна. Якщо не застосувати заходи забезпечення позову, на думку позивача, є ризик продажу майна позивача вже починаючи з 20.10.2021 року в рахунок примусового стягнення коштів за рахунок продажу майна нарахованих за спірним податковим повідомленням - рішенням навіть ще до винесення судового рішення по даному спору. Вжиття відповідачем заходів щодо примусового стягнення з Позивача коштів, нарахованих за спірним податковим повідомленням-рішенням до вирішення справи по суті, ускладнить відновлення порушених прав позивача, гарантованих Конституцією України, для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а розгляд позовної вимоги позивача взагалі втратить будь-який сенс. Невжиття заходів забезпечення адміністративного позову, на думку позивача, може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Також позивач вважає, що очевидними є ознаки протиправності суб`єкта владних повноважень у межах спірних правовідносин, про що позивачем вказано вище.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає за доцільне просити суд застосувати обраний заявником спосіб вид забезпечення позову, а саме, шляхом заборони вчиняти певні дії до розгляду справи по суті. Позивач вважає, що обраний ним захід забезпечення позовних вимог, не є тотожним задоволенню позовних вимог, безперешкодність виконання в примусовому порядку стягнення коштів з позивача матиме місце у разі ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Навпаки, як вважає позивач, в разі відмови судом в застосуванні обраного заявником виду забезпечення позову, позивач вважає, що при подальшому задоволенні судом позовних вимог відновлення порушених прав позивача буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши доводи заяви та надані докази, суд дійшов наступного.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення адміністративного позову без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Підстави забезпечення позову визначені статтею 150 КАС України.

Відповідно до зазначеної норми права суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції. Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

За змістом вищенаведених норм закону, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, яке допускається, якщо невжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен врахувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа №826/9263/17, адміністративне провадження №К/9901/44796/18).

Доводи, викладені позивачем в даному адміністративному позові можуть бути досліджені під час розгляду справи по суті позовних вимог та не є підставою для забезпечення адміністративного позову.

Отже, позивачем не зазначено з яких саме обставин він дійшов до висновку щодо існування, без вжиття заходів забезпечення позову, очевидної небезпеки заподіяння шкоди інтересам позивача.

Слід зазначити, що обраний позивачем захід забезпечення позову, фактично за своїм змістом є ухваленням рішення без розгляду справи по суті, водночас, зазначене не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 року у справі №826/16888/18 вказав, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Слід зазначити, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 (справа №826/9263/17, адміністративне провадження №К/9901/44796/18).

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову, судом не встановлено, а позивачем не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАСУ, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони Головному управлінню Державної податкової служби у Харківській області вчиняти будь-які дії щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 коштів нарахованих йому за податковим повідомленням-рішенням від 24.02.2021р. №0-2015 за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у розмірі 33483,71грн. - до набрання судовим рішенням у справі №520/14284/21 законної сили. Постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою задовольнити заявлені позивачем вимоги в повному обсязі.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як «наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень», може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення.

Суд констатує, що позивачем не наведено та не надано жодних доказів в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову.

Судом встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав позивача із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність дій відповідача чи протиправність оскаржуваних рішень, яка може бути встановлена лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь позивача по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

У межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності оскаржуваного рішення, оскільки встановлення очевидності ознак його протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Суд не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 150-158, ст. 248, ст. 256, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя В.В. Єгупенко