Справа № 460/5480/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 вересня 2021 року м. Рівне №460/5480/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними в частині зменшення загального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 54% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 16.04.2021 він звернувся до відповідача з приводу надання інформації про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі 460/6709/20 та повідомити про здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, в тому числі відсоткової складової та причини її зменшення. Листом від 05.05.2021 за № 3702-3300/Г-02/8-1700/21 відповідач повідомив позивачу, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 460/6709/20 виконано відповідно до покладених зобов`язань, в установленому чинним законодавством порядку. Проте, вказані відомості не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідача зобов`язаний здійснити перерахунок та виплату з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а не у розмірі - 54%. Зважаючи на те, що застосування при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 відсоткового показника передбаченого частиною 3 статті 42 Закону №1402-УІІІ до перерахунку вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним, оскільки стосується обрахування щомісячного довічного грошового утримання судді, який звернувся із заявою про його призначення на момент дії цієї норми, а не перерахунку раніше призначеного, так і з огляду на те, що статтею 58 Конституції України передбачено принцип незворотності дії нормативно - правових актів у часі. З огляду на наведене, позивач просив суд позовні вимоги задовольнити повністю (а.с.1-10).

На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що відповідно до частини 3 статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-УІІІ (далі - Закон № 1402), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Страховий стаж позивача складає на момент здійснення перерахунку складає 34 роки 10 місяців, з якого стаж який надає йому право на отримання довічного грошового утримання 22 роки 8 місяців 25 днів. Відповідач повідомив позивачу, що після зазначеного перерахунку на виконання судового рішення, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 становить: 54483,84грн (100896,00грн - розмір суддівської винагороди, відповідно до довідки про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, виданої 04.03.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області за № 302-04/20, х 54%). Враховуючи викладене, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі №460/6709/20 виконано, відповідно до покладених зобов`язань в установленому чинним законодавством порядку. А тому в задоволенні позову просив відмовити повністю (а.с.42-43).

Ухвалою суду від 02.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріли по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач є суддею у відставці Острозького районного суду Рівненської області та перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду, де отримує довічне грошове утримання судді у відставці.

04.03.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Рівненській області видана на ім`я позивача довідка за № 302-04/20 про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, згідно з якою суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 1 січня 2020 року становить 100896грн, у тому числі: оклад 63060грн; доплата за вислугу років (50 %) 31530грн; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10 %) 6306 грн.(а.с.26).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 460/6709/20, яке набрало законної сили 17.03.2021, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з Довідкою про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 2 березня 2020 року № 60, виданою 04.03.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області за № 302-04/20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020(а.с.27-31).

16.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою надання інформації про виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 по справі № 460/6709/20 та повідомити про здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, в тому числі відсоткової складової та причини її зменшення (а.с.32).

Листом від 05.05.2021 за № 3702-3300/Г-02/8-1700/21 відповідач повідомив позивачу, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2020 у справі № 460/6709/20 виконано відповідно до покладених зобов`язань в установленому чинним законодавством порядку. Страховий стаж позивача складає на момент здійснення перерахунку складає 34 роки 10 місяців, з якого стаж який надає йому право на отримання довічного грошового утримання 22 роки 8 місяців 25 днів. Перерахунок на виконання судового рішення розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 становить: 54483,84грн (100896,00грн - розмір суддівської винагороди, відповідно до довідки про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, виданої 04.03.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області за № 302-04/20, х 54%). Отже, починаючи з 13.12.2019 виплата довічного грошового утримання судді у відставці - позивача, здійснюється виходячи з 54% від загального розміру суддівської винагороди(а.с.35).

Вважаючи такі дії органу Пенсійного фонду протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституцією України визначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод .

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частин 1, 2 статті 142 Закон №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частинами 3, 4 статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.

До 18.02.2020 в Законі Україні "Про судоустрій і статус суддів" діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з 18.02.2020 в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

За таких обставин, на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

Суд зауважує, що за Законом від 07.07.2010 № 2453-VI, який втратив чинність, грошове утримання судді обраховувалось з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018).

Водночас, чинним Законом Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року визначені інші вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII);

- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч. ч. 3, 4 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, немає підстав, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010, який з 18.02.2020, з моменту проголошення Рішення КСУ № 2-р/2020 від 18.02.2020, остаточно втратив чинність в частині регулювання питань щодо щомісячного грошового утримання.

Натомість, чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 по зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.

Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом № 1402-VIII; розмір відсотку за Законом № 2453-VI).

Суд також враховує, що визначення відсотку розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді на підставі норм Закону №1402-VIII не призводить до порушення статті 22 Конституції України, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону №1402-VIII, не є меншим ніж той, який був забезпечений позивачу на підставі положень Закону від 07.07.2010 року №2453-VI.

Таким чином, застосовуючи, при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області за № 302-04/20, приписи статті 142 Закону №1402-VIII, а не приписи Законів, які втратили чинність, відповідач діяв правомірно.

А тому, твердження ОСОБА_1 щодо застосування відсоткового показника передбаченого частиною 3 статті 42 Закону №1402-УІІІ до перерахунку вже призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправним, - не знайшли свого підтвердження.

Вирішуючи питання щодо правильності розрахунку відповідачем стажу судді у відставці при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 19.02.2020 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Рівненській області за № 302-04/20, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до частини 1 статті 135 цього Закону, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Зі змісту відзиву на позов та копії рішення № 52 від 24.03.2021 про перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 слідує, що відповідачем обраховано 22 роки 8 місяців 25 днів стажу, який дає йому право на отримання довічного грошового утримання, виходячи з 54% від загального розміру суддівської винагороди.

Однак, із вказаним відсотковим розміром довічного грошового утримання, суд не погоджується, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної до 01.01.2012) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", чинної на час призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Враховуючи викладене вище, законодавством було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Це підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Таким чином, до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім стажу 22 роки 08 місяців 23 дні на посаді судді Острозького районного суду Рівненської області, слід також врахувати час проходження строкової військової служби позивачем з 24.10.1977 по 20.11.1979 включно, що становить 2 роки 27 днів; половина строку навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1983 по 01.07.1987 включно, що становить 1 рік 11 місяців 1 день, що в загальному становить 3 роки 11 місяців 28 днів.

Вказані обставини також підтверджуються постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 22.03.2017 у справі № 567/134/17, яка набрала законної сили 07.06.2017(а.с.20-21).

Таким чином, в силу вимог ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішеннями суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, щодо наявності у позивача 26 років 8 місяців 22 дні необхідного стажу, який дає йому право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці, не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

Відтак, стаж роботи позивача на посаді судді в загальному розмірі складає 26 років 8 місяців 22 дні, що дає право на перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, згідно з довідкою про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, виданою 04.03.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області за № 302-04/20, в розмірі 62 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50 відсотків за 20 років + (2%*6 років, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді).

Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача, на підставі довідки про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді від 02.03.2020 № 60, виданою 04.03.2020 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Рівненській області за № 302-04/20, в розмірі 54 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, здійснюючи з 19.02.2020 перерахунок для ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, відповідач діяв не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та Законом України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02.06.2016 року, та необґрунтовано.

Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Зважаючи на вищевикладене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України з метою ефективного захисту права позивача вийти за межі позовних вимог, визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині зменшення загального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 62 відсотків до 54 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді при перерахунку з 19.02.2020 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 19.02.2020 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 62 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Водночас, в решті позовних вимог слід відмовити за їх необґрунтованістю, виходячи з наведених вище мотивів.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем під час розгляду справи частково було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Оскільки судом частково встановлений факт наявності порушеного права позивача з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на наведене, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 681,00грн

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028; ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині зменшення ОСОБА_1 загального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 62 відсотків до 54 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді при перерахунку з 19.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 62 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028; ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 23 вересня 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля