Справа № 2-а-647/11
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-647/11 Суддя (судді) першої інстанції: Яровенко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Кузьмишиної О.М.,

суддів: Єгорової Н.М., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Києва про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити основну, додаткову пенсію та щорічну допомогу на оздоровлення, зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку до пенсії як дитині війни,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації (далі - відповідач-1), Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - відповідач-2), Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м.Києва (далі - відповідач-3) про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити основну, додаткову пенсію та щорічну допомогу на оздоровлення, зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку до пенсії як дитині війни.

Рішенням Дніпровського районного суду від 16 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 серпня 2012 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2012 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва про визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплатити основну, додаткову пенсію та щорічну допомогу на оздоровлення, зобов`язання нарахувати та виплатити надбавку до пенсії як дитині війни задоволено частково. Визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті основної та додаткової пенсії у відповідності до положень статтей 51, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також дії по нарахуванню й виплаті в заниженому розмірі щорічної допомоги на оздоровлення, підвищення до пенсії як дитині війни у меншому розмірі ніж це передбачено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" неправомірними. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Києва провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інваліду ІІІ групи основну пенсію відповідно до статтей 54 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію відповідно до статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 03 серпня 2010 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 , як дитині війни, щомісячну надбавку до пенсії, передбачену статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком розрахованої відповідно до встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 03 серпня 2010 року, з урахуванням раніше здійснених виплат. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації провести перерахунок ОСОБА_1 , щорічної допомоги на оздоровлення за 2010 рік, відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат виплатити ОСОБА_1 , щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше виплачених сум.

ОСОБА_1 05 травня 2021 року звернулася до суду із заявою про визнання дій ГУ ПФУ в м. Києві при виконанні постанови від 16 серпня 2011 року протиправними та зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві виконати належним чином постанову суду від 16 серпня 2011 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю залишено без задоволення.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач рішення суду від 16 серпня 2011 року по справі № 2-а-647/11 виконав в повному обсязі, відтак, підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та прийняти нову, якою задовольнити вимоги щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16.08.2011 у справі № 2-а-647/11.

Свою позицію обгрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно встановлено, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16.08.2011 у справі № 2-а-647/11 виконано у повному обсязі.

Крім того, апелянтом зазначається, що виплату пенсії ОСОБА_1 не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право позивача на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка повинна виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії.

На переконання апелянта, суд першої інстанції не перевірив виконання судового рішення та лише на поясненнях відповідачів, які містять формальний характер та не доводять виконання суб`єктом владних повноважень рішення, що носило зобов`язальний характер, виніс ухвалу щодо відмови встановлення судового контролю.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідності висновків суду обставинами справи, що призвело до ухвалення незаконого та необгрунтованого судового рішення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2021 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач-2 скористався своїм правом на подання відзиву, у якому повністю заперечує проти наведених апелянтом в апеляційній скарзі доводів та просить залишити ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14.07.2021.

Позивачем до суду подано відповідь на відзив, у якій заперечуються доводи, наведені відповідачем-2 у відзиві на апеляційну скаргу та одночасно заявлено клопотання про залучення представника по справі ОСОБА_2 до розгляду справи у відкритому судовому засіданні.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З огляду на предмет розгляду, суб`єктний склад учасників колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у письмовому провадженні, виходячи з наявних у справі матеріалів, підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін судова колегія не вбачає.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Так, відповідно до частини першої, другої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13.06.2006, пп. 18 рішення «Ліпісвіцька проти України» №11944/05 від 12.05.2011).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах «Бурдов проти Росії» від 07.05.2002, «Ромашов проти України» від 27.07.2004, «Шаренок проти України» від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобовязувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, та у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19.02.2009).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Окрім зазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що положення ст. 382 КАС України відповідають також і положенням пункту першого частини шостої статті 246 КАС України, згідно з яким у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення та положення підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 322 КАС України, відповідно до якого постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З вищевикладеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Водночас, колегія суддів наголошує, що завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Так, як зазначає позивач в своїй заяві, їй було здійснено перерахунок в сумі 33 717,50 гривень, які вона отримала 02 березня 2019 року на поштовому відділенні № 152. Дане перерахування пенсії здійснено за період з 03 вересня 2010 року по 22 липня 2011 року.

Як на підставу звернення із заявою позивач посилається на те, що відповідач з 2011 року зловживає повноваженнями, нарахувавши належні позивачу суми лише за період з 03 серпня 2010 року по 22 липня 2011 року, проте залишається невиконаним з 23 липня 2011 року по сьогодні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримала виконавчий лист на примусове виконання рішення суду, та як зазначено позивачем на підставі її заяви відкрите відповідне виконавче провадження.

Крім того, у матеріалах справи міститься постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №38396344 від 24.07.2013 (том 1, а.с. 190), зі змісту якої вбачається, що на виконання рішення суду Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва в межах компетенції проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 , що підтверджується повідомленням Управління від 18.07.2013 за № 12848/08.

За таких обставин, колегією суддів встановлено, що відповідач рішення суду від 16 серпня 2011 року по справі № 2-а-647/11 виконав в повному обсязі, що не заперечується позивачем, а саме: здійснив перерахунок пенсії, нарахував та виплатив позивачу 33 717,50 грн за період з 03 серпня 2010 року по 22 липня 2011.

Колегія суддів не сприймає тих посилань позивача, що починаючи з 23 липня 2011 року та по даний час відповідачем не здійснюється перерахунку згідно з висновками суду, викладеними у рішенні від 16 серпня 2011 року, оскільки судом вирішувалися вимоги позивача станом на день виникнення спірних правовідносин, а не ті, що можуть виникнути у майбутньому.

Таким чином, враховуючи вище викладені норми законодавства та з`ясовані судом обставини, а також оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості поданої заяви, та відсутності підстав для її задоволення.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах вимог апеляційної скарги, відповідно до приписів статті 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про правильність твердження суду першої інстанції щодо необґрунтованості поданої заяви про встановлення судового контролю, оскільки, як було встановлено вище, викладеними у ній доводами не підтверджується існування підстав та обставин для встановлення судового контролю, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування ухвали суду, а тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 2,10,11,241,242,243,250,251,308,311,312,316,321,322,328,325,329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 14 липня 2021 року у справі №2-а-647/11 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді: Н.М. Єгорова

І.В. Федотов