Справа № 380/368/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/368/21 пров. № А/857/12920/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В.І.,

представників відповідача Слюсар Г.В., Страхоцької О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року (рішення ухвалено в м. Львові, час ухвалення 11:30 год, головуючий суддя Сакалош В.М., повний текст рішення складений 10.03.2021) в адміністративній справі № 380/368/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області) про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 01.07.2020 за № 84;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області призначити і виплатити їй дострокову пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як дружині померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з моменту первинного звернення, тобто з 23.03.2018.

В обґрунтування позову зазначала, що аналіз норм чинного законодавства дає підстави дійти висновку, що громадяни з числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями, а тому вона має право на призначенні пенсії за віком, як дружина інваліда війни ІІІ групи, захворювання якого пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 84 від 01.07.2020.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як дружині померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що помер внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з урахуванням висновків викладених в рішенні суду з моменту звернення, тобто з 24.06.2020.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, в частині задоволених вимог, його оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, вважаючи, що таке є безпідставним та необгрунтованим, тому просило скасувати оскаржуване рішення, в частині задоволених вимог, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заявниця є вдовою військовозобов`язаного, померлого внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків на ЧАЕС, а не військовослужбовця, як це передбачено пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому ГУ ПФУ у Львівській області правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 01.07.2020 за № 84.

Крім того, із вказаним рішенням, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, не погодилась ОСОБА_1 , яка вважає, що таке винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права; висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи; судом не надано правильної оцінки наявним доказам в їх сукупності; не враховано правові висновки Верховного Суду, тому просила змінити оскаржуване рішення та задовольнити позов повністю. Також зазначає, що рішення суду першої інстанції не містить правової аргументації відмови у задоволенні позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання обов`язку, передбаченого п. 11 ч. 2 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що має право на призначення та виплату пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як дружина померлого учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з часу подання заяви від 23.03.2018, оскільки пенсійний орган не виконав свого обов`язку, передбаченого п.11 ч.2 ст. 64 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо поінформування її про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення, а також про можливість та умови переходу на інший вид пенсії.

ГУ ПФУ у Львівській області подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вказує на те, що ОСОБА_1 не працює з 2013 року, тому не позивачка не є застрахованою особою в розумінні діючого законодавства, яку Виконавча дирекція Пенсійного фонду зобов`язана письмово інформувати. Зазначає, що позивачка дійсно зверталась до пенсійного органу із заявою від 23.03.2018 про призначення пенсії, проте у цій заяві вона просила про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» і протоколом № 3 від 28.03.20218 їй було відмовлено у призначенні цієї пенсії. Позивач оскаржувала цей протокол у суді і в задоволенні позову їй було відмовлено.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Львівській області, у якому просить залишити апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Львівській області без задоволення. Вказує на те, що твердження відповідача про те, що вона є вдовою військовозобов`язаного, а не військовослужбовця зводяться до переоцінки обставин, встановлених судом першої інстанції, проте такі твердження є безпідставними, оскільки Конституційний Суд України у рішенні № 1-р (ІІ)2019 від 25.04.2019 у справі № 3-14/2019(402/19, 1737/19) зазначив, що військовослужбовці, які виконували військовий обов`язок під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, мали однаковий статус, однакові обов`язки та функції, в результаті виконання яких їх здоров`ю заподіяна шкода.

ГУ ПФУ у Львівській області надало заперечення на відзив ОСОБА_1 , в якому вказую, що вимоги позивачки є безпідставними і не грунтуються на чинному законодавстві.

У судовому засіданні представники відповідача, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ГУ ПФУ у Львівській області задовольнити.

Позивач у своєму відзиві просила здійснювати розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги є безпідставними і не підлягають задоволенню з таких міркувань.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 був призваний на учбові збори та брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 11.05.1986 по 26.08.1986, що підтверджується довідкою Самбірського об`єднаного військового комісаріату від 06.04.1999 № 197.

07.10.1994 ОСОБА_2 видано посвідчення як ліквідатору аварії Чорнобильській АЕС 1 категорії, а 30.06.1999 - посвідчення інваліда війни 3 групи.

З 22.02.1994 ОСОБА_2 було призначено пенсію по інвалідності 3 групи захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України від 28.02.1991 № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громаді які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на термін до 31.03.2008. Додатково до пенсійної виплати ОСОБА_2 було встановлено додаткову пенсію як особі з інвалідністю 3 групи захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та підвищення як особі з інвалідністю внаслідок війни 3 групи відповідно до статті 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 звернулася до Самбірського відділу обслуговування громадян управління обслуговування громадян ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (дата реєстрації ГУ ПФУ - 23.03.2018).

10 квітня 2018 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, відділом з питань призначення та перерахунків пенсій № 3 ГУ ПФУ у Львівській області складено протокол № 3 від 28.03.2018 «Про відмову в призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 », з підстав не досягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС не мав статусу військовослужбовця.

10 квітня 2018 року Самбірський відділ обслуговування громадян управління обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області листом № 84702.05-11 повідомив ОСОБА_1 , що протоколом № 3 від 28.03.2018 їй відмовлено в призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вважаючи вказані обґрунтування ГУ ПФУ у Львівській області протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав. Означені спірні правовідносини стали предметом розгляду у межах адміністративної справи № 1.380.2019.001204.

ОСОБА_1 звернулася до Самбірського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою (вх. від 24.06.2020) про призначення їй пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

01.07.2020 Відділ з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ у Львівській області прийняв рішення № 84 про відмову у призначення пенсії за віком відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 155 ЗУ від 09.07.2003 № 1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Підставою відмови слугували ті обставини, що дія п.4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058 не поширюється на членів сімей осіб з числа військовозобов`язаних, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС під час проходження навчальних зборів та померли внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Вважаючи рішення протиправним, а право на призначення пенсії з дня первинного звернення за її призначенням (23.03.2018) порушеним, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Можливість отримання пільги, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

При цьому суд дійшов висновку про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання ГУПФУ у Львівській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків викладених в рішенні суду з 24.06.2020, оскільки саме тоді позивач первинно звернулася за призначенням пенсії на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058, тоді як 22.03.2018 ОСОБА_1 зверталася за призначенням пенсії по втраті годувальника за Законом № 2262.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

За правилами статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

У примітці до вказаної статті зазначено, що до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Отже, у розумінні Закону № 796-ХІІ військовозобов`язані, призвані на військові збори для участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи прирівнюються до військовослужбовців.

У період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 р. № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок» (далі Закон № 1950-VII).

Відповідно до статей 5, 6 Закону № 1950-VII (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.

За правилами статей 7 - 9 Закону № 1950-VII військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Згідно частини першої статті 16 Закону України «Про збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-ХІІ держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону).

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Зазначене спростовує доводи ГУ ПФУ у Львівській області, що померлий чоловік позивача не підпадає під категорію військовослужбовця у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV, при цьому, можливість отримання пільги, передбаченої вказаною нормою, зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, у спорах цієї ж категорії, зокрема у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 527/1063/17, від 31.07.2018 у справі № 636/2287/17, від 11.08.2018 у справі № 211/121/17-а, від 03.10.2018 у справі № 539/1617/17, від 07.10.2019 у справі № 702/1027/16-а у та від 15 квітня 2020 року у справі № 592/3813/17.

При цьому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є зобов`язання ГУПФУ у Львівській області вирішити питання про призначення ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.06.2020, оскільки саме тоді позивач звернулася за призначенням пенсії на підставі пункту 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058, тоді як 22.03.2018 ОСОБА_1 зверталася за призначенням пенсії по втраті годувальника за Законом № 2262.

Покликання позивача на те, що вона має право на призначення пенсії з 22.03.2018, у зв`язку з тим, що відповідачем не виконано обов`язку щодо письмового повідомлення її про умови і порядок призначення пенсії, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обов`язок щодо письмового повідомлення про умови і порядок призначення пенсії покладено на Виконавчу дирекцію Пенсійного фонду, а не ГУПФУ у Львівській області і це не відноситься до предмету та меж спору у цій справі (оскарження рішення щодо відмови у призначенні пенсії на підставі заяви від 24.06.2020).

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 в адміністративній справі № 380/368/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
В. В. Святецький
Постанова складена у повному обсязі 24 вересня 2021 року.