Справа № 240/13363/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 105000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Майстренко Н.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправним та скасування постанов,
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.01.2018 стягувачу у виконавчому провадженні - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - було повернуто виконавчий документ за його заявою у зв`язку із врегулюванням заборгованості за кредитним договором №014/7361/74/121787 від 17.10.2007, про що була винесена відповідна постанова на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Ухвалою суду від 05.07.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи у порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та призначено її розгляд на 23.08.2021.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову. Вважає, що позивачем пропущеного строк звернення до суду, оскільки позивачу було відомо про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору, адже у межах виконавчого провадження №55650186 було винесено постанову про арешт коштів боржника від 27.07.2020, який був знятий за заявою ОСОБА_1 . Також зазначає, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання. Виконавчий документ повернуто за заявою стягувача та виконавчий збір не стягнуто, дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з поверненням виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) відповідають приписам ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".
Після відкриття провадження у справі ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 позовну заяву залишено без руху.
До суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
У судове засідання, призначене на 23.09.2021, представники сторін не з`явились, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, протокольною ухвалою перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Судом встановлено, що на виконанні Брусилівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області у виконавчому провадженні №20538136 перебував виконавчий лист №2-214, виданий 19.07.2010 Брусилівським районним судом Житомирської області, про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованості за кредитним договором №014/7361/74/121787 від 17.10.2007 у розмірі 662724 грн. 64 коп.
Відповідно до договору відступлення права вимоги від 30.11.2017, укладеного між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Юнекс Банк", право грошової вимоги первісного кредитора до боржника - ОСОБА_1 - щодо погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором від 17.10.2007 №14/7361/74/121787, згідно рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 05.06.2010, справа № 2-214/10, перейшло до ПАТ "Юнекс Банк" (копія договору відступлення права вимоги від 30.11.2017 додається).
У зв`язку з цим 26.01.2018 стягувачу за виконавчим провадженням - ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - було повернуто виконавчий документ за його заявою, у зв`язку із врегулюванням заборгованості за кредитним договором від 17.10.2007 №014/7361/74/121787, про що була винесена відповідна постанова на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
Позивач у позовній заяві звертає увагу суду на те, що з моменту відкриття виконавчого провадження до повернення виконавчого документу стягувачу державним виконавцем не вчинялося жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, а тому майнові вимоги стягувача за виконавчим провадженням №20538136 були задоволені без втручання державного виконавця, поза межами виконавчого провадження.
Відповідно, рішення про стягнення з неї виконавчого збору вважає незаконними.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
У період, коли тривало виконавче провадження, було змінено законодавче регулювання цієї процедури та згідно пункту 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Таким чином, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII набрав чинності 05.10.2016, з цієї дати нові виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII).
Законом №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 Закону №1404-VIII).
Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною першою та другою статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Наведена правова норма свідчить на користь висновку, що законодавцем встановлений єдиний алгоритм дій виконавця щодо вирішення питання стягнення виконавчого збору при поверненні виконавчого документу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону - винесення постанови про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.
Отже, Закон не передбачає примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, прийнятої до повернення виконавчого документа.
Що ж стосується стягнення виконавчого збору після повернення виконавчого документа стягувачу, то спір у цій справі також пов`язаний з правомірністю стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у його повній сумі, зважаючи на повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону.
Закон №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів №1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню.
Так, як було зазначено, положення частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.
Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.
Натомість, частина друга статті 27 Закону №1404-VIII передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
При цьому, пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону №1404-VІІІ, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Виходячи зі змісту наведеної норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак, законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.
Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону №1404-VIII. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.
При стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.
Крім того, відповідно до статті 13 Закону №1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.
Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20.05.2015 № 276/2015.
Кабінет Міністрів України постановою від 08.09.2016 №643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.
Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:
- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;
- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом №1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.
Аналіз наведених норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.
Державним виконавцем в рамках здійснення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа Брусилівського районного суду Житомирської області жодних коштів у примусовому порядку з позивача стягнуто не було. Доказів протилежного відповідачем не надано.
Отже, з огляду на наведене правове регулювання спірних правовідносин, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який визначений у оскаржуваних постановах, а отже такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону №1404-VIII та матеріально-правовим приписам, які регламентують діяльність суб`єктів владних повноважень та закріплені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови є такими, що не відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, зважаючи на що позовні вимоги задовольняє.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судовий збір позивач просить віднести на його рахунок, а тому питання про його розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 КАС України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України.

Повне судове рішення складене 23.09.2021.

Суддя Н.М. Майстренко