Справа № 9901/345/21
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 вересня 2021 року

Київ

справа №9901/345/21

адміністративне провадження №П/9901/345/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Желєзного І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та скасування в частині Указу Президента України від 21.05.2021 № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)»

УСТАНОВИВ:

31.08.2021 до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, в якому просить: визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21.05.2021 № 203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме пункту 195 Додатку 1 щодо застосування санкцій до громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суддя-доповідач ухвалою від 06.09.2021 позовну заяву залишив без руху, надавши позивачу строк тривалістю десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме зазначив про необхідність: вказати місце проживання чи перебування позивача, актуальне станом на цей час; обґрунтування наявності невідповідностей щодо зазначення повного найменування позивача у позовній заяві, Додатку №1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14.05.2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» та паспорті громадянина України для виїзду за кордон тип Р, НОМЕР_1 , виданого 29.04.2013, орган видачі - 2GRC, зазначити фактичні дані на підтвердження належності вказаного документа саме позивачу; навести обґрунтування, які саме права позивача були порушені спірним указом відповідача, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать; навести об`єктивні обставини на обґрунтування необхідності залучення третіх осіб, а саме вказати, яким чином та на які права чи обов`язки таких осіб може вплинути рішення суду у справі.

20.09.2021 від представника позивача до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Проаналізувавши зміст цієї заяви та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку, що недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 06.09.2021, позивачем усунуто не в повному обсязі, зокрема не виконано вимогу про необхідність зазначення місця проживання чи перебування позивача.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Як убачається з позовної заяви та заяви про усунення недоліків позовної заяви у таких зазначено адресу місця перебування та адресу для листування позивача: АДРЕСА_1 .

При цьому представник позивача у заяві про усунення недоліків позовної заяви зазначає: «Наразі, Позивач проживає за межами України. Його останнє відоме місце реєстрації на території України зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, Позивач фактично не проживає за вказаною адресою. (...) За таких обставин, у позовній заяві зазначено місце перебування Позивача, яке співпадає із адресою, зазначеною як адреса місця перебування Представника Позивача, оскільки Позивач отримує за вказаною адресою професійну правничу допомогу і вона являється чинною та актуальною адресою його місця перебування в Україні, на даний час».

Однак Суд зауважує, що з наведених представником позивача обставин неможливо встановити місце проживання чи перебування позивача, необхідність зазначення у позовній заяві якого встановлена пунктом 2 частини п`ятої статті 160 КАС України та вказана в ухвалі Верховного Суду від 06.09.2021 про залишення позову без руху, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Зважаючи на наведені положення законодавства, адреса місця надання професійної правничої допомоги позивачу, яка водночас зазначена у позовній заяві як адреса для листування, не може вважатися місцем перебування/проживання особи, оскільки для такого характерною обов`язковою ознакою є саме проживання особи.

Водночас Суд зауважує, що представник позивача у заяві про усунення недоліків позовної заяви зазначає: «…Позивач проживає за межами України», однак не вказує точне місце проживання (перебування) позивача.

Крім того, представником позивача не наведено жодних обґрунтувань наявності перешкод щодо зазначення у позовній заяві місця проживання чи перебування позивача на виконання вимог пункту 2 частини п`ятої статті 160 КАС України.

Суд наголошує, що вимоги щодо змісту позовної заяви встановлені КАС України, який не передбачає винятків, за яких особа, що звертається до суду, на власний розсуд може обирати, які саме вимоги процесуального закону щодо змісту позовної заяви необхідно виконувати чи не виконувати, вважаючи їх формальними.

Суд звертає увагу, що із приписів статей 160, 167 та 246 КАС України слідує, що суд зобов`язаний встановити точне місце проживання чи перебування позивача - фізичної особи.

Такий висновок викладений Верховним Судом в ухвалах від 02.06.2021 у справі №9901/146/21, від 08.06.2021 у справі №9901/220/21, від 19.07.2021 у справі №9901/278/21, від 20.07.2021 у справі №9901/283/21.

Про необхідність безумовного дотримання вимог статті 160 КАС України зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 у справі №9901/129/19.

Окрім цього, про необхідність зазначення місцезнаходження або місця перебування учасників справи зазначено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 02.10.2020 у справі №9901/84/19.

Суд звертає увагу, що статтею 85 КАС України передбачена можливість у разі необхідності звернення адміністративного суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Отже, відповідно до вказаної статті у разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини сьомої статті 126 КАС України особам, які проживають за межами України, повістки вручаються в порядку, встановленому міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтями 85, 86 цього Кодексу.

Окрім цього, Суд зауважує, що згідно з частиною п`ятою статті 47 КАС України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

З огляду на те, що вимоги ухвали Верховного Суду від 06.09.2021 про залишення позову без руху виконані не в повному обсязі, з метою реалізації конституційних гарантій, передбачених статтею 55 Конституції України, та процесуальних прав, визначених, зокрема, частиною третьою статті 44 КАС України, зважаючи на положення частини другої статті 121 КАС України, згідно з якою встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи з ініціативи суду, Суд дійшов висновку, про можливість продовження строку для усунення недоліків позовної заяви, а саме позивачу необхідно зазначити місце його проживання чи перебування відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до пункту першого частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись статтями 121, 160, 161, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

1. Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви та надати позивачу строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення таких.

2. Повторно роз`яснити ОСОБА_1 , що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде повернута з підстав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 169 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний