Справа № 160/15044/20
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохим" до Одеської митниці Держмитслужби України про визнання протиправними та скасування рішень, -
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що підприємством для митного оформлення і підтвердження митної вартості товарів надано належні та достатні документи для застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей, дозволяють провести обчислення митної вартості. При цьому, позивач зазначає, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Однак, митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товару за поданими документами. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що рішення Одеської митниці Держмитслужби України є протиправними та підлягають скасуванню.
21.04.2021 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що під час здійснення Одеською митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митними деклараціями, встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Отже, оскільки в документах, які надані до Одеської митниці разом з митною декларацією містились розбіжності та були відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів (виписки з бухгалтерських документів, висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини), то зазначені обставини у відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови органу доходів і зборів у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Оскільки відсутні перешкоди для розгляду справи в судовому засідання, суд вважає за можливе розглянути справу в письмовому провадження.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ТОВ "Дніпрохим" 30.05.2001 року зареєстровано як юридична особа відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Матеріалами справи підтверджено, що 24.01.2020 року між DNEPROCHEM BALTIC UAB Республіка Литва (продавець) та ТОВ Дніпрохим (покупець) укладено контракт №2401. За умовами контракту продавець - компанія DNEPROCHEM BALTIC UAB Республіка Литва взяла на себе зобов`язання поставити, а покупець - ТОВ Дніпрохим купити полімерні матеріали (товар за договором).
За умовами п.1.2 контракту вартість за одиницю товару, загальна вартість кожної окремої партії товару погоджується сторонами в додатках до контракту. Вартість товару ухвалюється згідно з умовами поставки, зазначеними в додатках до цього контракту згідно "Інкотермс 2010", включаючи вартість тари, пакування та маркування.
Відповідно до додатку до контракту від 24.02.2020 року продавець постачає покупцю поліпротилен у кількості 49, 500 МТ за ціною 745,00 USD/МТ на загальну вартість 36 877, 50 USD; умови поставки CFR Одеса, Україна; умови оплати - відстрочка платежу 180 днів з моменту доставки.
12.05.2020 року ТОВ Дніпрохим для митного оформлення товару, отриманого за контрактом, надано митну декларацію № UA 500020.2020.213212 від 12.05.2020 року.
12.05.2020 року інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста Одеса п/п Одеський морський торгівельний порт до ТОВ Дніпрохим було направлено запит (повідомлення) про надання додаткових документів, а саме: договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рухунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами визначеними договором, виписку з бухгалтерської документації, каталоги, прейскуранти, копію митної декларації країни відправлення, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом за вих. № 1305-1 від 13.05.2020 року ТОВ Дніпрохим надав письмові пояснення щодо витребуваних документів, в яких зазначено, що умовами п. 1.2. контракту №2401 передбачено, що до ціни товару включено вартість пакування та маркування продукції, тобто в доповненнях до контракту вказується ціна з пакуванням та маркуванням; банківські ревізити не є обов`язковими реквізитами в інвойсі та це не впливає на митну вартість товарів; сертифікат датований 08.05.2020 року, тобто ця дата є датою складання документу, а не датою поставки товару. Одночасно ТОВ Дніпрохим повідомив митний орган про те, що договір із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається позивачем не укладався, а тому платежі на користь третіх осіб не здійснювалися. Згідно додатку до контракту (п.2 умови оплати) передбачена відстрочка платежу 180 календарних днів з моменту поставки, а поставка товару буде здійснена після оформлення ВМД, а тому відображення на бухгалтерських рахунках даної операції є передчасним та не можливим, внаслідок чого не можливо надати виписку з бухгалтерської документації. Продавець не використовує та не надає прейскуранти, каталоги, тому ці документи відсутні у позивача. Надати митну декларацію країни відправлення також є неможливим внаслідок віднесення такої інформації до конфіденційної самим відправником товару.
У відповідності до норм ч.3,6 ст. 53 МКУ України для підтвердження правильності розрахунків позивачем було надано відповідачу додаткові документи: інвойс №193931 між DNEPROCHEM BALTIC UAB та TRICON DRY CHEMICALS, LLC від 08.05.2020 року.
14.05.2020 року ТОВ Дніпрохим на підставі вищезазначеного контракту до відділу митного оформлення №1 митного поста Одеса для митного оформлення товару надано митну декларацію № UA500020.2020.213590 від 14.05.2020 року.
14.05.2020 року інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста Одеса п/п Одеський морський торгівельний порт Панасенко В.В. до ТОВ Дніпрохим було направлено запит (повідомлення) про надання додаткових документів, а саме: договору (угоди, контракту) із третіми особами, пов`язаного з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунків про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; виписки з бухгалтерської документації; каталогів, специфікацій, прейскурантів виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформацію біржових організацій про вартість товару та сировини, за можливості інші документи.
У відповідності до норм ч.3,6 ст. 53 МКУ України для підтвердження правильності розрахунків позивачем було надано відповідачу додаткові документи: інвойс №194191 між DNEPROCHEM BALTIC UAB та Tricon Dry Chemicals, LLC від 12.05.2020 року, біржову інформацію.
06.07.2020 року ТОВ Дніпрохим до митного оформлення надано митну декларацію № UA500020.2020.218877 від 06.07.2020 року.
06.07.2020 року інспектором відділу митного оформлення №1 митного поста Одеса п/п Одеський морський торговельний порт Панасенко В.В. до ТОВ Дніпрохим було направлено запит (повідомлення) про надання додаткових документів, а саме: договору ( угоди, контракту) із третіми особами, що пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, рахунку про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором; виписки з бухгалтерської документації; каталогів, специфікацій, прейскурантів виробника товару; копій митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та інформацію біржових організацій про вартість товару та сировини, за можливості інші документи.
У відповідності до норм ч.3, 6 ст. 53 МКУ України для підтвердження правильності розрахунків позивачем було надано відповідачу додаткові документи: висновок експерта ТИП №ЕО-1461 від 07.07.2020 та біржова інформація від 01.05.2020 року.
Не погодившись з прийнятими рішеннями та картками відмови позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
На підставі частини 1 статті 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною 1 статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з частиною 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатам консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі- продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.
За результатами митного контролю відповідач дійшов висновку, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість.
Аналогічні підстави слугували прийняттю та зазначені в рішенні про коригування митної вартості товарів від 15.05.2020 року № UA 500020/2020/000055/1.
Також, у рішенні про коригування митної вартості від 07.07.2020 року № UA 500020/2020/000077/1 зазначено аналогічні недоліки: 1) відповідно до ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова їх вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару; згідно п.1 розд.2 документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 53 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Відповідно до вимог розділу III Правил..., затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. У коносаменті, наданому до митного оформлення, від 19.03.2020 № HLCUDOH200302183 зазначені умови оплати фрахту FREIGHT PREPAID тобто фрахт сплачено в порту відправлення. Проте, до оформлення не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Однак, суд не може погодитись з вказаними висновками відповідача, з огляду на наступне.
Відповідно п.1.2 контракту № 2401 від 24.01.2020 року, ціна за одиницю товару, а також загальна вартість кожної партії узгоджується сторонами в додатках до даного контракту. Ціни на товар визначаються у відповідності з умовами постачання, зазначеними в додатках до даного контракту, відповідно «Інкотермс 2010", включаючи вартість тари, пакування та маркування.
Отже, умовами контракту передбачено включення вартості тари, пакування та маркування до ціни товару.
В свою чергу, наявність зазначення в контракті таких умов не зобов`язує їх зазначати в інших документах, як то додатках до контракту, інвойсі, пакувальному листі, тощо.
Враховуючи зазначене, суд вважає помилковими висновки митного органу, що відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
Що стосується зауважень митного органу, що в інвойсі відсутні банківські реквізити, проте графи IBAN, Beneficiary Bank, swift передбачені інвойсом, то суд вважає такі необґрунтованими, оскільки відсутність банківських реквізитів в інвойсі не впливає на митну вартість товарів.
Необґрунтованими суд вважає також висновки митного органу щодо наявності розбіжностей, які полягають в тому, що сертифікат аналізу датований 08.05.2020 року, що відбулось раніше фактичної поставки товару, оскільки в ньому зазначено дату його складання, а не дату поставки товару. Окрім того, сертифікат аналізу не являється обов`язковим документом, який має бути наданий при митному оформленні для підтвердження митної вартості товару.
Щодо витрат на транспортування, суд встановив та зазначає наступне.
Так, відповідач зазначає, що позивачем до митного оформлення не надано документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Разом з тим, судом встановлено, що між сторонами до контракту було укладено додаткові угоди, відповідно яких передбачено умови поставки "Інкотермс 2010"- СFR Одеса.
CFR англ. Cost and Freight (… named port of destination), Вартість і фрахт (… назва порту призначення) стандартизовані умови постачання за Інкотермс, за якими продавець зобов`язаний своїм коштом доставити товар у порт відвантаження, завантажити його на судно і сплатити фрахт для доставки товару в зазначений порт призначення. У разі міжнародних перевезень за умовами CFR на продавця покладається також обов`язок митного оформлення товару для експорту.
Отже, у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, а саме: перевезення товару до порту призначення.
В свою чергу, транспортні (перевізні) документи в обов`язковому порядку надаються при митному оформленні для підтвердження митної вартості товару виключно, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.
Отже, суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем у рішеннях про коригування митної вартості, не є підставами для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки.
Зокрема, суд приходить до висновку про безпідставність вимог відповідача щодо надання додаткових документів.
При цьому, суд зазначає, що на запити (повідомлення) митного органу від 12.05.2020 року, від 14.05.2020 року, від 06.07.2020 року позивачем були надані вичерпні пояснення, у кожному конкретному випадку.
Таким чином, на думку суду, позивачем надано достатні документи та інформацію, які свідчать про правомірність визначення ТОВ Дніпрохим митної вартості товарів за основним методом (за ціною договору).
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що обов`язок доведення митної ціни товару покладений на декларанта, а у митного органу, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є право витребувати додаткові документи.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
В свою чергу, основними документами, які підтверджують митну вартість товару є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок - фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь - які інші документи не передбачено та Митним кодексом України заборонено.
У випадку визначення митної вартості із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначені.
Зазначені вимоги посадовими особами відповідача не виконано.
У відповідності до положень ч. 1, ч. 2 ст.256 Митного кодексу України відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Таким чином, тлумачення вищенаведених норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями п. 2 ч. 4 ст.54, ст. 256 Митного кодексу України дозволяє дійти висновку, що повідомлення про надання додаткових документів, які надсилаються на адресу декларанта, а в подальшому і рішення про коригування митної вартості повинні містити причини (сумніви) неможливості визначення заявленої митної вартості, а надання зазначених у них документів повинно усувати такі причини, при цьому, відмова у митному оформленні повинна бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими причинами, у зв`язку з якими органом доходів і зборів були витребувані додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
До того ж, додані до митної декларації документи, які були подані для підтвердження визначення декларантом митної вартості ввезеного товару, не містили жодних розбіжностей у числових значеннях складової митної вартості товарів, що підтверджується їх змістом. Оскільки під час митного оформлення митницею не було висловлено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у вищенаведених поданих декларантом документах щодо ціни товару про що свідчать аналіз змісту оспорюваних рішень про коригування митної вартості товару та карток відмови, а тому суд констатує, що наведені документи не містили жодних розбіжностей саме у числових значеннях складових митної вартості товарів.
Отже, у зв`язку з тим, що митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товару за поданими декларантом документами, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не мав правових підстав для витребування додаткових документів у декларанта.
За викладених обставин, з урахуванням аналізу норм митного законодавства, суд дійшов висновку, що оспорювані картки відмови та рішення про коригування митної вартості ввезеного товару є протиправними, тому що зазначені оспорювані рішення суб`єкта владних повноважень не містять обґрунтованих сумнівів того, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх (повних) відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; оспорювані рішення не містять причин неможливості визначення заявленої митної вартості за ціною договору, у них також не наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, що передбачено положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 256 Митного кодексу України.
При цьому, слід зазначити, що відмова у митному оформленні повинна бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими причинами, у зв`язку з якими органом доходів і зборів були витребувані додаткові документи у відповідності до вимог п.2 ч.4 ст. 54 Митного кодексу України.
Відповідно до ч.3ст.318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року № 3018-VI Про внесення змін до Закону України Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Окрім того, з переліку витребуваних відповідачем документів неможливо встановити, які саме недоліки (розбіжності) у числових значеннях складових митної вартості товарів (розбіжності) можливо усунути шляхом надання зазначених документів.
Отже, оскаржувані картки відмови та рішення про коригування митної вартості товару відповідачем прийняті не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Суд при вирішення справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини у відповідності до вимог ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України.
З цього приводу Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 20.10.2011р. у справі Рисовський проти України у п.70, п.71 підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який, зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Суд зазначив, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Дніпрохим" є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При цьому, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 6306, 00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №4276 від 11.11.2020 року.
Так, за приписами статті 4 Закону "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою збір становить - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, збір становить - 1 розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
Частиною третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Абзацом четвертим статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" передбачено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2020 року становить 2102 гривні.
З огляду на зазначене розмір судового збору за подання даного адміністративного позову повинен був скласти 12 612, 00 грн.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохим" до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпрохим" за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби судові витрати у розмірі 6 306, 00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська