Справа № 280/9078/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 280/9078/20
(суддя Конишева О.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №280/9078/20 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 грудня 2020 року звернувся до суду з позовом до Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, в якому просить суд:
визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18 березня 2014 року по 13 жовтня 2017 року неправомірною;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати, надати розрахунок та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року по 13 жовтня 2017 року;
визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невиплати грошового забезпечення ОСОБА_2 в повному обсязі неправомірною;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_2 грошове забезпечення в розмірі 16 713 грн. 38 коп.;
визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом ОСОБА_2 в розмірі восьми мінімальних заробітних плат неправомірними;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
визнати неправомірними дії Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нездійснення виплати ОСОБА_2 за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника СЗІ Запорізького ОМВК з 30.08.2016 р. по 25.09.2016 р. з окладом 760 грн.;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_2 за тимчасове виконання обов`язків начальника СЗІ Запорізького ОМВК з 30.08.2016 р. по 25.09.2016 р з окладом 760 грн.;
визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення ОСОБА_2 неправомірними;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати розрахунок суми грошової компенсації неотриманого продовольчого забезпечення ОСОБА_1 ;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення;
визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_2 неправомірною;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати відомості про фактично отримане речове майно та довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_2 ;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за неотримане речове майно;
визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 компенсації за не надання часу для відпочинку за чергування у вихідні, святкові та неробочі дні за період служби за контрактом неправомірною;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за не надання часу для відпочинку за чергування у вихідні, святкові та неробочі дні за період служби за контрактом;
зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_2 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Позов обґрунтовано тим, що позивач з 2014 по 2017 роки проходив військову службу в лавах Збройних Сил України. Наразі йому стало відомо, що в зазначений період він мав право на отримання певних грошових виплат, які йому не виплачувались та про виплати яких відповідачем йому не роз`яснювалось. Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2020 року, позов задоволено частково.
Суд визнав бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 18 березня 2014 року по 13 жовтня 2017 року неправомірною.
Зобов`язав Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати, надати розрахунок та виплатити ОСОБА_2 індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року по 13 жовтня 2017 року
Визнав протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат.
Зобов`язав Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат неправомірними;
Визнав неправомірними дії Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нездійснення виплати ОСОБА_2 за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника СЗІ Запорізького ОМВК з 30.08.2016 по 25.09.2016 з окладом 760 грн.
Зобов`язав Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та здійснити виплату ОСОБА_2 за тимчасове виконання обов`язків начальника СЗІ Запорізького ОМВК з 30.08.2016 по 25.09.2016 з окладом 760 грн.
Зобов`язав Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_2 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Рішення суду мотивовано тим, що при звільненні позивача йому протиправно не було виплачено індексацію грошового забезпечення, суму одноразової грошової допомоги та виплати за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про необґрунтованість позову, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
В апеляційній скарзі зазначає про те, що:
індексація грошового забезпечення не є складовою грошового забезпечення та фінансового ресурсу щодо її виплати позивачу під час її проходження ним служби не було;
про надання суду письмових доказів по справі на підтвердження здійснення позивачу належних виплат та закінчення знищення інших документів у зв`язку з закінченням терміну зберігання; ненадання позивачем заяв про виплату матеріальної допомоги, а тому відсутності підстав для її виплати та виплату в 2014 -2015 році допомоги на вирішення соціально-побутових питань;
на момент підписання позивачем контракту 06.03.2015 року норми про виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям не було, вона з`явилася пізніше, а саме14.05.2021 року;
позивач не має права на отримання компенсації за не отримане речове майно, крім того необхідних документів для отримання такої компенсації від позивача до відповідача не надходило;
позивач не має права на отримання компенсації за обіди та отримання продовольства в натуральному вигляді, оскільки заяв для отримання такої компенсації від позивача до відповідача не надходило;
наявність обставин тимчасового виконання позивачем обов`язків за посадою начальника СЗІ Запорізького ОМВК з 30.08.2016 р. по 25.09.2016 р. з окладом 760 грн. жодними доказами не підтверджено;
докази щодо звернення позивача до командування з питання отримання компенсації за ненадання часу для відпочинку за добові чергування, у вихідні, святкові та не робочі дні відсутні, а отже підстав для її виплати відсутні.
Звертає увагу на те, що позивач при поданні декларації знав про суми нарахованих йому протягом звітних років коштів, а тому вважаючи, що має місце недоплата, пропустив строк звернення до суду з позовом.
Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на безпідставність доводів відповідача в апеляційній скарзі, просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що позивач 18 березня 2014 року був призваний по мобілізації для проходження військової служби у Запорізькому об`єднаному міському військовому комісаріаті на посаду діловода відділення офіцерів запасу і кадрів.
06 березня 2015 року позивачем було укладено контракт з Міністерством оборони України на строк до закінчення особливого періоду.
29 грудня 2015 року позивача було переведено на посаду стрільця 3-го відділення 3- го взводу роти охорони Шевченківського районного військового комісаріату міста Запоріжжя.
4 травня 2016 року позивача було переведено на посаду молодшого спеціаліста служби захисту інформації Запорізького ОМВК.
13 жовтня 2017 року позивача було звільнено у запас з лав ЗСУ на підставі п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як такий, що уклав контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, військове звання - старший солдат.
У липні 2020 року позивачем було направлено заяву до Міністерства оборони України про надання інформації стосовно:
- нарахування позивачу грошового забезпечення, з розшифруванням виплат та утримань з нього, за період проходження мною військової служби у Запорізькому об`єднаному міському військовому комісаріаті. Грошове утримання нараховувалось Запорізьким обласним військовим комісаріатом з 18 березня 2014 року по 13 жовтня 2017 року;
- причин не нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2014 року по жовтень 2017 року;
- причин невиплати позивачу одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, та який прийнятий на військову службу за контрактом, яка передбачена пп. 10 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007року № 1294;
- причин незабезпечення мене харчуванням та невиплату грошової компенсації у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду за робочі дні та дні чергування в добових нарядах, відповідно до норм Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426;
- норм забезпечення позивача речовим майном, як військовослужбовця Збройних Сил України, за період служби з березня 2014 року по жовтень 2017 року;
- причин ненадання до Пенсійного фонду України персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення позивача та сплату страхових внесків за період служби з березня 2014 року по травень 2016 року;
- виплат за тимчасове виконання обов`язків начальника служби захисту інформації Запорізького ОМВК впродовж 2016-2017рр.
Окрім того, у вищевказаному листі позивач просив Міністерство оборони України зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 провести з позивачем зазначені розрахунки.
У серпні 2020 року позивач отримав відповідь від Запорізького ОВК (лист від 28.07.2020 №1478), зі змісту та додатків до якої вбачається:
- що проведення індексації грошових доходів населення за попередні періоди не передбачено;
- що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом, оскільки звернень або документів, підтверджуючих право позивача на її отримання до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило;
- що інформація про суми нарахованого грошового забезпечення та суми нарахованого єдиного соціального внеску за попередні періоди надається за заявою громадянина;
- що виплата за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника СЗІ Запорізького ОМВК з посадовим окладом 760 грн. була здійснена лише за період з 27.03.2017 по 25.04.2017 в розмірі 426 грн. 50 коп., а чому відповідна виплата не була здійснена за період з 30.08.2016 по 25.09.2016 не вказано.
- що позивач не має права на отримання грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, оскільки звернень або документів про її отримання до Запорізького ОМВК, де позивач проходив військову службу, а також до керівництва військового комісаріату при звільненні від позивача не надходило;
- що позивач не має права на отримання грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби харчове забезпечення, оскільки документів про її отримання або отримання самого харчового забезпечення в натуральному вигляді під час проходження позивачем військової служби до відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило.
Позивачем у серпні 2020 було отримано відповідь начальника відділу організації забезпечення за класами постачання Командування Логістики Сухопутних військ Збройних Сил України (лист від 06.08.2020 №116/10/2/2/728), відповідно до якої позивач не мав права на отримання речового майна, оскільки неотримане з будь-яких причин речове майно за період служби під час звільнення не видається. Окрім того, відповідно до цієї відповіді, позивач не має права на отримання грошової компенсації за обіди, які не були отримані в період проходження військової служби, оскільки звернень з даного питання, клопотань щодо виплати грошової компенсації до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_2 від позивача не надходило.
Правомірність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу перелічених виплат, є предметом спору переданого на вирішення суду.
Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача йому протиправно не було виплачено індексацію грошового забезпечення, суму одноразової грошової допомоги та виплати за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтею першою Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до частин 1 - 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".
Статтею першою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").
Відтак, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до положень частини першої статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому, в силу вимог статей 18 та 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок).
Згідно з пунктом 4 Порядку індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Відтак, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Як вбачається з матеріалів справи, правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує тим, що індексація грошового забезпечення не є складовою грошового забезпечення та фінансового ресурсу щодо її виплати позивачу під час її проходження ним служби не було.
Відповідно статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 825/874/17 та від 19.06.2019 року у справі № 825/1987/17.
У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Європейський суд з прав людини вказав, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Отже, відсутність у відповідача належного фінансового забезпечення у спірний період, в тому числі для покриття витрат з індексації грошового забезпечення військовослужбовців, не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком роботодавця.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позову в частині визнання бездіяльності Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 18 березня 2014 року по 13 жовтня 2017 року неправомірною та зобов`язання відповідача надати розрахунок та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 18 березня 2014 року по 13 жовтня 2017 року.
Зазначені положення правових норм спростовують доводи відповідача про те, що індексація грошового забезпечення не є складовою грошового забезпечення.
При цьому можлива відсутність фінансового ресурсу щодо її виплати не звільняє відповідача від обов`язку її виплати позивачу.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, у зв`язку з порушення вимог пп. 10 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, слід зазначити наступне.
Відповідно до підпункту 10 пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 7.11.2007 № 1294 (далі - Постанова № 1294) (з 01.03.2018 постанова втратила чинність) Кабінет Міністрів України постановив надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання виплачувати:
одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом у таких розмірах:
особам рядового складу - вісім мінімальних заробітних плат;
особам сержантського і старшинського складу - дев`ять мінімальних заробітних плат;
особам офіцерського складу - десять мінімальних заробітних плат.
(Пункт 6 доповнено підпунктом 10 згідно з Постановою КМ № 406 від 14.05.2015)
Отже, положення зазначеної правової норми свідчать про те, що виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом, є правом, а не обов`язком керівника державного органу, яке може бути реалізовано лише за умови достатності асигнувань, що виділяються на їх утримання, а відтак підстави для визнання бездіяльності відповідача щодо обов`язкової виплати позивачу зазначених сум та задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, оскільки доказів наявності рішення керівника державного органу щодо виплати позивачу у межах асигнувань, що виділяються на утримання державного органу суми в розмірі восьми мінімальних заробітних плат та її подальшої не виплати відсутні.
Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дій Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нездійснення виплати ОСОБА_2 за тимчасове виконання обов`язків за посадою начальника СЗІ Запорізького ОМВК з 30.08.2016 р. по 25.09.2016 р. з окладом 760 грн. та зобов`язання його нарахувати та здійснити виплату позивачу за тимчасове виконання обов`язків начальника СЗІ Запорізького ОМВК з 30.08.2016 р. по 25.09.2016 р з окладом 760 грн, слід зазначити наступне.
Відповідно до Наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 94 від 30.08.2016 на позивача було покладено виконання обов`язків начальника служби захисту інформації з посадовим окладом 760 грн ( а.с. 61).
Наказом № 101 від 25.09.2016 було повернуто позивача до виконання посадових обов`язків за посадою старшого спеціаліста служби захисту інформації Запорізького ОМВК ( а.с. 62).
Зазначені обставини спростовують доводи відповідача щодо не підтвердження наявності обставин тимчасового виконання позивачем обов`язків за посадою начальника СЗІ Запорізького ОМВК з 30.08.2016 р. по 25.09.2016 р. з окладом 760 грн.
Відповідно до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з приписами частини першої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у разі тимчасового заміщення військовослужбовцем вищестоящої командної посади оплата провадиться у встановленому порядку по заміщуваній посаді.
Враховуючи викладене колегія суддів погоджуються з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в цій частині вимог.
Щодо вимог позивача про зобов`язання Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_2 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, слід зазначити, що ці вимоги є передчасними, оскільки права позивача на отримання виплат з урахуванням положень п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 на час звернення до суду з цим позовом порушено не було.
Відносно доводів про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі не зазначає за якими саме позовними вимогами на його думку пропущено строк звернення до суду з цим позовом, та як його розраховано відповідачем, між тим задоволені позовні вимоги стосуються сум які відносяться до заробітної плати, а отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, згідно з якою у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, строки звернення до суду щодо стягнення таких сум не застосовуються.
Відносно інших позовних вимог у задоволені яких судом першої інстанції було відмовлено з підстав відсутності події яка свідчать про порушення прав позивача, строк звернення до суду не може бути застосовано, оскільки його перебіг не розпочався.
Щодо інших доводів відповідача, колегія суддів зазначає, що вони стосуються тієї частини позову у задоволені якої судом першої інстанції було відмовлено, отже підстави для надання їм судом апеляційної інстанції оцінки відсутні.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги військовослужбовцю та зобов`язання її нарахувати та виплатити, а також в частині зобов`язання відповідача здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_2 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 - скасувати, у зв`язку з порушенням судом норм матеріального права, та прийняти в цій частині нову постанову якою у задоволені цих позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, пунктом 4 частини 1 статті 317, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізького обласного територіального центра комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №280/9078/20 скасувати в частині задоволення позовних вимог про:
визнання протиправною бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат;
зобов`язання Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, і який прийнятий на військову службу за контрактом, в розмірі восьми мінімальних заробітних плат неправомірними,
зобов`язання Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснити вищезазначені виплатити ОСОБА_2 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 та у задоволені позову в цій частині вимог відмовити.
В інший частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №280/9078/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 22 вересня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко