Справа № 947/28884/21
Суддя: Петренко В. С.
Дата ухвалення: 2021-09-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/242/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Ратовської А.С.,

за участю сторін та їх представників:

представник позивача: Чеберяк І.М., діючий на підставі довіреності;

відповідач: громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Лагунов В.І., діючий на підставі ордеру,

за участю перекладача: Альхоган А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом

26 Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України

до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1

про затримання особи з метою ідентифікації,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2021 року 26 Одеський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , в якому просить суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України прийняти рішення про затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації.

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що 24.09.2021 року в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для паромного сполучення «Чорноморський рибний порт» під час здійснення огляду тентованого причепу д/н НОМЕР_1 , який прибув на т/х «CENK G» з Республіки Туреччина, було виявлено відповідача, який представився громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який намагався з приховуванням від проходження паспортного контролю незаконно перетнути державний кордон України в пункті пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади.

Представник позивача вказує, що своїми діями відповідач вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.

Представник позивача зазначає, що 24.09.2021 року, на підставі п. 14. ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст. 261 - 263 КУпАП стосовно відповідача, який представився як громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було застосовано адміністративне затримання на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.

24.09.2021 року у відношенні громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.204 - 1 КУпАП.

24.09.2021 року за № 21/7005 про затримання відповідача, який представився як громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено Посольство Сирійської Арабської Республіки в Україні.

Як стверджує представник позивача, станом на час подання позовної заяви, інформація щодо встановлення особи відповідача, яка забезпечить її ідентифікацію та документування в 26 Одеському прикордонному загоні відсутня.

Представник відповідача вказує, що відповідач, реалізуючи свої права та свободи, мав змогу встановленим порядком прибути на територію України, як це передбачено законодавством іноземних держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди міжнародному іміджу та інтересам України, однак, знаючи про можливість легального в`їзду в Україну, відповідач вибрав незаконний спосіб, усвідомлюючи, що під час досягнення своєї мети, він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху, що завдає шкоди міжнародному іміджу України та національним інтересам безпеки України, в частині недоторканості її кордонів.

З урахуванням викладеного, 26 Одеський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

У судовому засіданні 27.09.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 27.09.2021 року відповідач та його представник проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 8 ст. 18 Закону України «Про національну безпеку України» державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), зокрема протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, зокрема біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Судом встановлено, що 24.09.2021 року в міжнародному пункті пропуску через державний кордон для паромного сполучення «Чорноморський рибний порт» під час здійснення огляду тентованого причепу д/н НОМЕР_1 , який прибув на т/х «CENK G» з Республіки Туреччина, було виявлено відповідача, який представився громадянином Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який намагався з приховуванням від проходження паспортного контролю незаконно перетнути державний кордон України в пункті пропуску через державний кордон України без дозволу відповідних органів влади.

24.09.2021 року у відношенні громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.204-1 КУпАП.

24.09.2021 року за № 21/7005 про затримання відповідача, який представився як громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено Посольство Сирійської Арабської Республіки в Україні.

Частиною першою статті 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно частини 11 цієї статті строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

В свою чергу, згідно п. 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року № 141 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110 пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі пункт тимчасового перебування) є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством;

затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства, може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

При цьому, суд зазначає, що затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо з метою ідентифікації, однак з обов`язковим забезпеченням примусового видворення з України.

В ході розгляду даної справи встановлено, що відносно відповідача не приймалось рішення про його примусове повернення та позов щодо примусового видворення відносно відповідача не подавався, що виключає можливість затримання відповідача для забезпечення процедури примусового видворення, яка фактична відносно відповідача не здійснюється.

Посилання позивача те, що законодавством передбачено окремий випадок звернення із позовною заявою про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації у разі відсутності у такої особи документа, що дає право на виїзд з України та на те, що можливість звернення із такою позовною заявою не пов`язана саме із процедурою видворення іноземця чи особи без громадянства, є необґрунтованими та ґрунтуються на невірному тлумаченні положень статті 289 КАС України та інших нормативно-правових актів, зазначених вище, оскільки затримання особи з метою ідентифікації пов`язано саме із забезпеченням видворення цієї особи за межі території України та поза межами цієї процедури здійснено бути не може.

Враховуючи те, що єдиною підставою поданого позивачем позову є ідентифікація затриманого без примусового видворення з України, з огляду на неподання відносно відповідача позову про примусове видворення, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог про затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Крім того, в матеріалах справи наявна належним чином завірена копія паспорту громадянина Сирійської Арабської Республіки, за яким відповідача можливо ідентифікувати: встановити ім`я, дату народження, громадянську належність.

Відповідно до п. «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

В п.п. 37, 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» Європейський суд з прав людини вказав, що предметом та метою п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є lexgeneralis по відношенню до п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є гарантувати, що нікого не може бути позбавлено волі у свавільний спосіб, таким чином, незалежно від відповідності національному праву «жодне свавільне утримання ніколи не може вважатися з законним».

Стаття 5 Конвенції також вимагає, щоб будь-яке затримання чи взяття під варту здійснювалося у «порядку, передбаченому законом». Це передбачає як додержання матеріальних вимог, наприклад, умов, за яких людина може бути затримана, так і додержання власне процедури позбавлення свободи.

Крім того, у рішенні «Кім проти Росії» від 17.07.2017 року Європейський суд з прав людини зазначив, що параграф 1 (f) статті 5 Конвенції не вимагає, щоб утримання під вартою розглядалося як розумно необхідне, наприклад, для запобігання правопорушення або втечі. Будь-яке позбавлення волі на підставі другої частини параграфа 1 (f) статті 5 буде обґрунтовано, якщо вживаються заходи щодо депортації або екстрадиції. Якщо ці заходи не супроводжуються особливою ретельністю, позбавлення волі перестає бути допустимим згідно з параграфом 1 (f) статті 5 (§ 113 постанови від 15.11.1996 року по скарзі «Chahal проти Великобританії»). Для того, щоб не стати довільним, позбавлення волі на підставі параграфа 1 (f) має бути сумлінним. Воно повинно бути тісно пов`язане з підставою позбавлення волі, на яке посилається Уряд. Місце і умови утримання під вартою повинні бути відповідними. Тривалість утримання під вартою не повинна перевищувати те, що розумно вимагається для досягнення мети (§ 164 судові рішення Великої палати за скаргою «А. та інші проти Сполученого Королівства», ECHR 2009).

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову та затримання громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 з метою ідентифікації на 6 місяців з розміщенням останнього у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМСУ відсутні.

На підставі викладеного та керуючись 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 2, 5-10, 77, 257-263, 242-243, 246, 295, 288, 289 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов 26 Одеського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 про затримання особи з метою ідентифікації - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу може бути подано в десятиденний строк із дня проголошення рішення.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Повний текст рішення складено 27.09.2021 року.

Суддя Петренко В. С.