Справа № 240/7825/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Житомир справа № 240/7825/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Шимоновича Р.М.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 141-к від 01.04.2021 року «Про звільнення державних службовців Відділу в Ємільчинському районі», яким звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 02.04.2021 року у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 16.11.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1118, якою вирішив ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. 01.04.2021 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 141-к її було звільнено з посади головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 02.04.2021, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». При цьому, позивач вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України №301 від 05.04.2021 року було відмінено рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, а Постанова № 1118 від 16.11.2020 визнана такою, що втратила чинність. Відомості про перебування юридичної особи в процесі припинення виключенні ЄДРЮОФОП до внесення відомостей про ліквідацію.

Позивач вважає, що з врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 05.04.2021, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області продовжує здійснювати свою діяльність. Крім того, відомості про будь-яку ліквідацію відповідача - відсутні, процес ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області - відмінений. Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області продовжує функціонувати як юридична особа публічного права, а наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 01.04.2021 р. № 141-к є незаконним.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 07.07.2021 року 11:30.

07.07.2021 року у зв`язку з поданим клопотанням представника відповідача, підготовче засідання відкладено на 11.08.2021 року 11:30.

11.08.2021 року підготовче засідання відкладено на 07.09.2021 року 14:30, у зв`язку з поданим клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Відповідач, скориставшись своїм правом, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та, зокрема, відмітив, що підстави для припинення державної служби передбачені статтею 83 цього Закону, пунктом 4 частини першої якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону). Відповідно до частини 1 статті 87 Закону підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу. Частиною 3 статті 87 Закону передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. За роз`ясненнями НАДС від 20.02.2020 № 86р/з щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 Закону України «Про державну службу») відповідно до частини третьої статті 5 Закону дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, неврегульованих цим Законом. Процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону. Отже, при звільненні державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, відповідно до пункту 1 та пункту 11 частини першої статті 87 Закону, положення статті 492 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі не застосовуються.

На думку відповідача, наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 141-к від 01.04.2021 року «Про звільнення державних службовців Відділу в Ємільчинському районі», яким звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правових актів.

07.09.2021 протокольною ухвалою судом закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

Вказаною протокольною ухвалою суду, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1118 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» прийнято рішення ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком.

На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України Державною службою з питань геодезії, картографії та кадастру видано наказ від 24 листопада 2020 року № 504 «Про ліквідацію та утворення територіальних органів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру» та наказ від 24 листопада 2020 року № 505 «Про затвердження Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року № 1118 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру».

02.03.2021 ОСОБА_1 була ознайомлена з попередженням про наступне звільнення із займаної посади головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області; строк дії попередження становить 30 календарних днів з моменту ознайомлення із ним.

Наказом Голови комісії з ліквідації Головного управління Держгеокадастру Житомирській області № 141-к від 01.04.2021 року позивач звільнена з посади головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з 02.04.2021 року у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Позивач, вважаючи оскаржуваний наказ протиправним, звернулась з даним позов до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (частини перша, шоста статті 43 Конституції України).

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі Закон №889-VIII).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу (пункт 1-1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII).

Відповідно до вимог частин першої та третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на час попередження позивача про звільнення та прийняття відповідачем оскарженого наказу) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, в тому числі, є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п.1 ч.1 ст.87). Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення (ч.3 ст.87).

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

02.03.2021 позивач попереджена про наступне звільнення у зв`язку із ліквідацією ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.

Як встановлено судом, 16.11.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" (далі Постанова №1118), пунктом 1 якої встановлено: ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1, зокрема, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області.

Відповідно до пункту 3 Постанови №1118 установлено, що здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням її територіальних органів згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру; правонаступником майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є Державна служба з питань геодезії, картографії та кадастру; територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення структурних підрозділів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру згідно з пунктом 2 цієї постанови.

24.11.2020 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру прийнято наказ №505 "Про затвердження Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1118 Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру".

Пунктом 4 Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 р. №1118 «Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру», затвердженого наказом Держгеокадастру від 24.11.2020 р. №505, було передбачено попередження про наступне можливе звільнення у зв`язку з ліквідацією головних управлінь у терміни - не пізніше 30 календарних днів до запланованої дати звільнення для державних службовців, не пізніше ніж за два місяці до запланованої дати звільнення для інших працівників, вручення повідомлень протягом двох місяців після внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про прийняття рішення про ліквідацію головних управлінь, але не раніше виконання пункту 10 Плану заходів (питання розроблення та затвердження в установленому порядку нової структури та штатного розпису апарату Держгеокадастру та його кошторису). Структура та штатний розпис апарату Держгеокадастру вводився з 01 березня 2021 року згідно наказу Держгеокадастру від 12.02.2021 №81 «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Держгеокадастру».

Пунктом 2 наказу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 02.03.2021 №132 "Про внесення змін до деяких наказів Держгеокадастру" викладено в новій редакції План заходів.

Так, пунктом 2 Плану заходів (в редакції наказу №132) встановлено попередити працівників головних управлінь Держгеокадастру в областях і місті Києві про наступне звільнення (вивільнення) у зв`язку з ліквідацією цих головних управлінь не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованого звільнення (вивільнення) державних службовців, не пізніше ніж за два місяці інших працівників. Подати звіт до Департаменту управління персоналом про повне виконання цього пункту Плану заходів до 12 березня 2021 року.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2021 №301 Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (далі Постанова №301) відмінено рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком, зокрема, ГУ Держгеокадастру у Волинській області. Одночасно, визнано такою, що втратила чинність, постанову Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 №1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" (Офіційний вісник України, 2020 р., № 94, ст. 3048).

Наведене свідчить, що фактично позивач звільнена із займаної посади з підстав ліквідації юридичної особи ГУ Держгеокадастру у Житомирській області. Рішення про ліквідацію територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру прийняв Кабінет Міністрів України 16.11.2020 (Постанова №1118). В той же час таке рішення відмінено Кабінетом Міністрів України 05.04.2021 (Постанова №301).

Частиною другою статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про припинення юридичної особи ГУ Держгеокадастру у Житомирській області відсутні.

Водночас, суд зазначає, що Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа №21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року в справі №820/2932/16.

У постанові від 17 липня 2019 року у справі №820/2932/16 Верховний Суд зазначив, що якщо ліквідовано орган з одночасним створенням іншого органу, який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

Окрім того, Верховний Суд в постанові від 04 липня 2019 року в справі №2а-108/12/2670 вказав, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Відповідно до пункту 19 Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", затвердженого наказом Держгеокадастру від 24.11.2020 №505 (у редакції чинній на час попередження позивача про наступне звільнення) передбачалося переведення працівників головних управлінь (за їх згодою) до нового територіального органу (підрозділу), крім прийнятих за добором, у кількості не менше 30%, із них не менше ніж: двох державних кадастрових реєстраторів на один район/місто, шести інспекторів на область, трьох працівників юридичної служби на область, двох працівників кадрової служби на область, двох працівників бухгалтерської служби на область, працівників служби з питань ринку та оцінки: не менше одного - на область, двох - на район, одного - на місто обласного значення, а також не менше десяти працівників, відповідальних за ведення фонду документації із землеустрою, на область, не менше тридцяти працівників (експертів), які здійснюють розгляд та погодження документації із землеустрою, на область.

Згідно із пунктом 6 Плану заходів щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 р. №1118 "Питання функціонування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру", затвердженого наказом Держгеокадастру від 24.11.2020 №505 (у редакції наказів Держгеокадастру від 02.03.2021 №132 та 18.03.2021 №161) протягом квітня - травня 2021 року було заплановано здійснення передбачених чинним законодавством заходів із заповнення вакансій управлінь Держгеокадастру в областях, Управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області для повноцінного здійснення повноважень територіальними органами Держгеокадастру, але не менше 30 відсотків вакансій.

З огляду на викладене, враховуючи правові позиції Верховного Суду та заплановані Держгеокадастром заходи щодо реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1118 із заповнення вакансій у територіальних управліннях слід дійти висновку, що спірні правовідносини фактично виникли з підстав реорганізації, а не ліквідації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, а тому у відповідача виникли зобов`язання роботодавця по працевлаштуванню працівників.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, прийнятого 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованого Україною 12.11.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права. Заходи, яких повинні вжити держави-учасниці цього Пакту з метою повного здійснення цього права, включають програми професійно-технічного навчання і підготовки, шляхи і методи досягнення продуктивної зайнятості в умовах, що гарантують основні політичні і економічні свободи людини.

Крім того, статтею 24 Європейської соціальної хартії, ратифікованої Україною 14.09.2006, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати: a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби; б) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу. З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02).

У пункті 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

У справах "Щокін проти України" заяви №23759/03 та №37943/06 від 14.10.2010 та "Сєрков проти України" заява №39766/05 від 07.07.2011 Європейський суд з прав людини дійшов висновку що національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що звільнення позивача у зв`язку із ліквідацією відповідача з подальшою відміною такої ліквідації здійснено без поважних причин, не пов`язане із поточними потребами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, без забезпечення адекватного захисту прав позивача, а також не відповідає принципам верховенства права та "належного урядування".

Відтак, позивачку звільнено з державної служби з ініціативи суб`єкта призначення без будь-яких законних на те підстав та у зв`язку з непослідовністю рішень органів влади, внаслідок яких порушено право позивача на працю.

З огляду на викладене, наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 141-к від 01.04.2021 року «Про звільнення державних службовців Відділу в Ємільчинському районі», яким звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з 02.04.2021 року у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області прийнятий із порушенням порядку встановленого законом, є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, оскільки наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 01.04.2021 року №141-к позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з 02.04.2021 року, суд вважає, що цей день є останнім робочим днем, відповідно, поновлювати позивача на посаді слід з наступного дня після звільнення - з 03 квітня 2021 року.

Що стосується середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку № 100 визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Правова позиція щодо порядку обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу для здійснення виплат, передбачених статтею 236 Кодексу законів про працю України, сформована Верховним Судом у постановах від 26 жовтня 2016 року у справі № 2а/2470/372/12, у якій Суд відступив від попередніх позицій, та від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц. У цих постановах Верховний Суд зазначив, що середня заробітна плата для цілей, передбачених статтею 236 Кодексу законів про працю України, повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи.

З огляду на те, що звільнення позивачки відбулося 02.04.2021 року, її середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за лютий-березень 2021 року.

Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про нараховану та виплачену заробітну плату позивачці нарахована заробітна плата за лютий 2021 року - 8336,26 грн, за березень - 4030,12 грн, всього - 12366,38 грн, середньоденна заробітна плата 412,21 грн.

Період вимушеного прогулу з 03.04.2021 року (наступний день після звільнення) до 23.09.2021 (дата ухвалення рішення суду в цій справі) становить 118 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який слід стягнути з відповідача на користь позивачки становить 48640,78 грн (118 х 412,21).

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 809/4462/15.

Відповідно до частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2); поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

Отже, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході розгляду справи не довів повну правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах, у порядку статті 77 КАС України, а тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Підстави для застосування статті 139 КАС України відсутні, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45, м. Житомир, 10002, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 141-к від 01.04.2021 року «Про звільнення державних службовців Відділу в Ємільчинському районі», яким звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 02.04.2021 року у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу в Ємільчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з 03 квітня 2021 року.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня наступного за днем звільнення до дня поновлення на роботі у розмірі 48640,78 грн (сорок вісім тисяч шістсот сорок грн.)78 коп.

Рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 23 вересня 2021 року.

Суддя Р.М.Шимонович