Справа № 120/7518/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 р. Справа № 120/7518/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2021 до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Путіліна Є.В., подана від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області (далі Погребищенська міська рада) про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду клопотання позивачки про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369 на території Очеретнянської сільської ради та зобов`язання відповідача розглянути вказане клопотання та за результатами його розгляду прийняти рішення про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність позивачки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369 на території Очеретнянської сільської ради;

- визнання протиправним та скасування рішення 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради № 75-9-8/661 від 18.05.2021 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок" в частині земельної ділянки площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369, розташованої на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка звернулася до відповідача з клопотанням, у якому просила затвердити проєкт землеустрою щодо відведення у її власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369 на території Очеретнянської сільської ради. Однак станом на дату подання позовної заяви відповідач вказаного клопотання не розглянув, а лише надіслав позивачці листа за № 3460 від 25.03.2021, в якому повідомив, що 11.03.2021 на засіданні 7 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради проєкт рішення "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність" не було підтримано більшістю голосів депутатів від загального складу ради.

Крім того, позивачка зазначає, що 18.05.2021 на 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради прийнято рішення № 75-9-8/661 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок", відповідно до якого надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення (для сінокосіння та випасу худоби), в тому числі бажаної для позивачки земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0368.

На думку позивачки, у такий спосіб відповідач намагається уникнути розгляду питання щодо затвердження поданого нею проєкту землеустрою та передачі спірної земельної ділянки у її власність, діє упереджено та недобросовісно.

Ухвалою суду від 14.07.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.07.2021 до суду надійшла заява представника позивачки про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення 9-ої сесії 8 скликання Погребищенської міської ради № 75-9-8/661 від 18.05.2021 "Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок" в частині земельної ділянки площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369 до набрання законної сили рішенням суду у цій адміністративній справі.

Ухвалою суду від 20.07.2021 у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

29.07.2021 поштою до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що 11.03.2021 на розгляд 7 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради було винесено та розглянуто проєкт рішення "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ", але такий проєкт не отримав достатньої кількості голосів депутатів ради. Отже, на думку відповідача, Погребищенська міська рада розглянула заяву позивачки у встановлений законом строк та протиправної бездіяльності не допускала.

Крім того, відповідач звертає увагу, що бажана для позивачки земельна ділянка належить до громадських пасовищ, а тому не може надаватись у власність громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Також відповідач вважає, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосується цивільного права та має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Насамкінець відповідач зазначає, що позовну заяву від імені позивачки підписав адвокат, повноваження якого не підтверджуються оформленим належним чином ордером про надання правової допомоги. Відтак позов подано особою без підтвердженого права на його підписання, що має наслідком залишення позовної заяви без розгляду.

05.08.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачки заперечує доводи та аргументи відповідача, викладені у відзиві, та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивачки зазначає, що під час розгляду клопотання ОСОБА_1 про затвердження проєкту землеустрою Погребищенська міська рада не дотрималася вимог закону, оскільки не прийняла рішення за наслідками його розгляду.

Крім того, представник позивачки звертає увагу, що бажана для позивачки земельна ділянка будь-яким третім особам не передана і в позивачки також ще не виникло право власності на неї. Водночас це виключає наявність спору про цивільне право.

Щодо цільового призначення земельної ділянки як пасовища, то представник позивачки просить врахувати, що зміна цільового призначення земель сільськогосподарського призначення здійснюється за погодженими проєктами землеустрою щодо їх відведення. Тому, з огляду на те, що позивачка подала на розгляд Погребищенської міської ради проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною цільового призначення, у відповідача немає перешкод для прийняття рішення щодо затвердження проєкту.

Також представник позивачки зазначає, що до позовної заяви було додано оформлений належним чином ордер про представництво адвокатом інтересів позивачки. Водночас у відзиві не наведено в чому саме полягає невідповідність ордера вимогам чинного законодавства.

11.08.2021 поштою до суду надійшли заперечення, у яких відповідач наголошує на тому, що Погребищенська міська рада не допустила протиправної бездіяльності при розгляді заяви позивачки про затвердження проєкту землеустрою, тоді як представник позивачки в цій частині доводів відзиву не спростував. Крім того, на думку відповідача, представник позивачки вийшов за межі позовних вимог, оскільки навів у відповіді обґрунтування правомірності надання у власність земельних ділянок, які належать до пасовищ за цільовим призначенням, що не є причиною відмови у наданні земельної ділянки у власність позивачки.

30.08.2021 від представника позивача надійшли "додаткові пояснення за позовною заявою", а 07.09.2021 заява відповідача про залишення цих пояснень без розгляду як таких, що подані з порушенням вимог закону та є зловживанням процесуальними правами учасника справи.

Вирішуючи питання про можливість прийняття до розгляду додаткових пояснень представника позивачки, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Отже, подання стороною додаткових письмових пояснень нормами процесуального права не передбачено.

Винятком є положення ч. 5 ст. 159 КАС України, відповідно до яких суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Тобто додаткові пояснення в адміністративному процесі можуть надаватися стороною лише за ініціативою суду та лише щодо окремого питання.

Водночас вказаних обов`язкових умов представник позивачки не дотримався та подав суду додаткові письмові пояснення з власної ініціативи. В іншому разі це порушуватиме принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, за своїм змістом такі пояснення є заявою про зміну підстав та предмету позову. Подання цієї заяви може здійснюватися позивачем в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 47 КАС України, якого у даному випадку не дотримано.

Наведене свідчить про неможливість прийняття до розгляду додаткових письмових пояснень представника позивача та їх врахування судом під час ухвалення рішення у справі.

Разом з тим суд вважає помилковими доводи відповідача про зловживання стороною позивача процесуальними правами у зв`язку з поданням таких пояснень, оскільки відповідні дії представника позивача не охоплюються складом процесуального порушення, передбаченого ч. 2 ст. 45 КАС України.

Крім того, під час розгляду справи суд відхиляє твердження відповідача, наведені у відзиві на позов, що позовну заяву від імені позивачки підписано неуповноваженою особою.

Суд не встановив будь-якої невідповідності вимогам чинного законодавства ордера серії ВН № 182724 від 01.06.2021, наданого адвокатом Путіліним Є.В. на підтвердження його повноважень як представника позивачки.

Натомість відповідач, заперечуючи дійсність цього ордера, не зазначає, які саме порушення було допущено при його оформленні та як саме вони окремо або у своїй сукупності свідчать про те, що позовну заяву підписано особою, яка не має на це права.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що в лютому 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача з клопотанням про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у її власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, кадастровий номер :02:000:0369, розташованої на території Очеретнянської сільської ради.

11.03.2021 на розгляд 7 сесії Погребищенської міської ради 8 скликання винесений проєкт рішення ради "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ", що підтверджується відповідним витягом з протоколу сесії ради.

За результатами голосування за вказаний проєкт проголосували "за" 3 депутати, "проти" 0, "утримались" 14, "не голосували" 5. Рішення не прийнято.

Підсумки голосування відображено у відомості про поіменне голосування від 11.03.2021.

Листом Погребищенської міської ради від 25.03.2021 № 3460 позивачку повідомлено, що на засіданні сесії ради, яке відбулося 11.03.2021, серед інших питань розглядався проєкт рішення "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ". Однак такий проєкт рішення не підтриманий більшістю голосів депутатів від загального складу ради.

Надалі позивачці стало відомо, що рішенням 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради № 75-9-8/661 від 18.05.2021 старості Очеретянського старостинецького округу ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення за кодом цільового призначення 01.08 "Для сінокосіння і випасання худоби", в тому числі земельна ділянка за кадастровим номером :02:000:0369, яку позивачка бажає отримати у власність.

Позивачка вважає, що відповідач, по-перше, допустив протиправну бездіяльність, оскільки не прийняв рішення за результатами розгляду її клопотання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369 на території Очеретнянської сільської ради, і, по-друге, неправомірно прийняв рішення за № 75-9-8/661 від 18.05.2021, чим створив їй перешкоди для завершення процедури приватизації земельної ділянки.

Відтак за захистом своїх прав та законних інтересів позивачка вирішила звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним у пункті 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визнання предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною шостою статті 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

На підставі частини сьомої цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частинами дев`ятою-десятою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Конституційний Суд України в рішенні від 01.04.2010 №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першої статті 17 КАС України вирішив, що положення пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник на етапі затвердження Погребищенською міською радою, як уповноваженим органом місцевого самоврядування, розробленого позивачкою проєкту землеустрою щодо відведення у її власність земельної ділянки комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, розташованої на території Очеретнянської сільської ради.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про набуття третіми особами права власності або користування на зазначену земельну ділянку.

Отже, розгляд та вирішення даної справи належить до юрисдикції адміністративних судів, а доводи відповідача про наявність у даному випадку цивільного спору суд вважає безпідставними та до уваги не бере.

При цьому враховуються висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 536/233/16-ц, від 30.05.2018 у справі № 127/16433/17, від 28.11.2018 у справі №820/4219/17, від 16.01.2019 у справі № 361/2562/16-а та від 22.01.2019 у справі №371/957/16-а.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає таке.

Способи захисту порушених прав фізичної та юридичної особи у сфері публічно-правових відносин визначаються статтею 5 КАС України.

Згідно з частиною першою вказаної статті кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Наведене узгоджується з повноваженнями суду при вирішенні справи. Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, для прийняття рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії суд неодмінно повинен встановити факт його бездіяльності та констатувати її протиправний характер внаслідок порушення прав, свобод та інтересів позивача з боку відповідача-суб`єкта владних повноважень.

Водночас протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Позивачка просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду її клопотання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369 на території Очеретнянської сільської ради та, як наслідок, зобов`язати відповідача розглянути вказане клопотання та прийняти рішення про затвердження проєкту землеустрою.

Втім, під час розгляду справи в межах предмету позову суд встановив, що відповідач не допустив бездіяльність, яку позивачка оскаржує та яку вважає протиправною.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовий статус відповідних рад визначається Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР).

Так, відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, аналізуючи в сукупності норми ч. 9 ст. 118 ЗК України та ч. 1, 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР, суд зазначає, що при вирішенні клопотання громадянина про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки із земель комунальної власності, у місцевої ради виникає обов`язок розглянути таке клопотання у передбачений законом строк (протягом двох тижнів з дня отримання проєкту) і прийняти одне з наступних рішень: 1) про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність; 2) про відмову у передачі земельної ділянки у власність; 3) про залишення відповідного клопотання без розгляду.

Водночас рішення про затвердження проєкту землеустрою вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість депутатів від загального складу ради і, в такому разі, викладається у формі окремого документа.

Натомість проєкт рішення, який не отримав необхідної кількості голосів депутатів на свою підтримку, вважається відхиленим та не викладається у формі окремого документу про відмову у задоволенні клопотання, а відповідний результат голосування фіксується у протоколі, що ведеться на пленарному засіданні ради.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09.12.2020 у справі № 300/178/20.

Судом встановлено, що 11.03.2021 на розгляд 7 сесії Погребищенської міської ради 8 скликання було винесено та розглянуто проєкт рішення сесії міської ради "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ", який передбачав затвердження поданого позивачкою проєкту землеустрою та передачу у її власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, кадастровий номер :02:000:0369, на території Очеретнянської сільської ради.

Разом з тим вказаний проєкт рішення не був підтриманий депутатами: "за" 3, "проти" 0, "утримались" 14, "не голосували" 5.

Відсутність необхідної кількості голосів для прийняття рішення є засвідченням факту відмови органу місцевого самоврядування у затвердженні проєкту землеустрою та передачі земельної ділянки у власність громадянина, яка згідно з положеннями ч. 10 ст. 118 ЗК України може бути оскаржена до суду.

Тобто у даному випадку клопотання позивачки вважається відхиленим, а рішення ради не повинно викладатися у формі окремого документу, а фіксується в протоколі пленарного засідання ради.

Отже, беручи до уваги обставини розгляду клопотання позивачки, суд доходить висновку про відсутність у діянні Погребищенської міської ради пасивної поведінки, яка б проявлялася у неприйнятті рішення. Адже внаслідок не набрання проєктом рішення за результатом голосування 11.03.2021 необхідної кількості голосів депутатів, вважається, що позивачці відмовлено у затвердженні проєкту землеустрою проєкту землеустрою та передачі у її власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369 на території Очеретнянської сільської ради.

З огляду на викладене безпідставними є доводи позивачки щодо неправомірної бездіяльності відповідача, яка, на думку позивачки, полягає у не розгляді Погребищенською міською радою вищезазначеного клопотання про затвердження проєкту землеустрою.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача, а також похідних вимог про зобов`язання відповідача вчинити певні дії належить відмовити.

При цьому суд вважає неможливим надання під час розгляду даної справи оцінки по суті рішенню Погребищенської міської ради від 11.03.2021 про відмову у передачі у власність позивачки земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0369.

Суд зазначає, що одним з принципів адміністративного судочинства є диспозитивність, який означає, зокрема, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою та в межах позовних вимог.

Поряд з цим позивач не позбавлений права змінити первинно заявлені позовні вимоги або ж підстави таких вимог.

Так, згідно з ч. 1 ст. 47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У контексті зазначеної норми предметом позову слід вважати ту його частину, яка характеризує матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення, тобто спосіб судового захисту (ч. 1-3 ст. 5 КАС України), тоді як підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги: юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, їх виникнення, зміну, припинення; доказові факти, тобто ті, що тісно пов`язані з фактами матеріально-правового характеру і на підставі яких можна зробити висновок про їх наявність чи відсутність.

Аналіз положень ч. 1 ст. 47 КАС України вказує на те, що зміна може стосуватися лише предмета або підстави позову. Водночас зміна позивачем одночасно як предмета, так і підстави позову є недопустимою з огляду на те, що така зміна фактично свідчить про появу нового позову, а не про зміну того, що вже перебуває на розгляді у суді.

У позовній заяві позивачка просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду її клопотання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язати відповідача розглянути відповідне клопотання та за результатами його розгляду прийняти рішення про затвердження проєкту землеустрою.

В подальшому позивачка або її представник правом на зміну підстав або предмета позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог не скористалися та відповідної заяви в порядку, передбаченому статтею 47 КАС України, не подали.

Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності та в силу приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, суд зобов`язаний розглянути та вирішити справу не інакше як за позовною заявою та в межах позовних вимог.

Водночас оцінка судом рішення Погребищенської міської ради від 11.03.2021 щодо відмови позивачці у затвердженні проєкту землеустрою є неможливою, оскільки в такому разі змінюється як підстава, так і предмет позову, що за змістом ч. 1 ст. 47 КАС України не допускається та свідчить про виникнення нового позову, який має свій індивідуальний предмет та підстави, відмінні від предмета та підстав, визначених позивачкою при зверненні до суду з первинним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Отже, вихід судом за межі пред`явлених позовних вимог можливий тільки в межах предмету та підстав позову, і тільки якщо заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, але, на думку суду, їх задоволення не забезпечить ефективного захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що рішення Погребищенської міської ради від 11.03.2021 про відмову у передачі у власність позивачки земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0369 не може бути предметом розгляду в межах цієї адміністративної справи, що, однак, не позбавляє позивачку права звернутися до суду з окремим позовом у загальному порядку.

Позивачка також просить суд визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради № 75-9-8/661 від 18.05.2021, яким старості Очеретянського старостинецького округу ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення за кодом цільового призначення 01.08 "Для сінокосіння і випасання худоби", в тому числі земельної ділянки площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369.

Разом з тим позовні вимоги в цій частині суд вважає необґрунтованими і такими, що не дають суду правових підстав для їх задоволення.

Оскаржуючи вказане рішення, позивачка лише зазначає, що його прийняттям відповідач намагається уникнути розгляду питання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачки та створити перешкоди для завершення нею процесу безоплатної приватизації.

Проте судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях і відповідно до вимог ст. 242 КАС України повинно бути законним та обґрунтованим.

Крім того, судом встановлено, що рішення 9 сесії 8 скликання Погребищенської міської ради № 75-9-8/661 від 18.05.2021 є складовою процедури відведення окремих земель на території Очеретнянської сільської ради з метою створення громадського пасовища за рахунок земель державної (тепер комунальної) власності сільськогосподарського призначення, яка була розпочата ще у 2016 році.

Зокрема, як видно з наданих відповідачем документів, рішенням Очеретянської сільської ради від 11.01.2016 № 37 вирішено клопотати перед Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області про передачу сільській раді земельних ділянок для створення громадських пасовищ орієнтовною площею 213,50 га.

В подальшому голова Очеретянської сільської ради звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 213,50 га для створення громадських пасовищ за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташованих на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.

За результатами розгляду вказаного клопотання прийнятого наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 05.04.2016 за № 2-3084/15-16 про надання Очеретянській сільській раді відповідного дозволу з метою передачі даних земель в комунальну власність для потреб територіальної громади (створення громадського пасовища).

У зв`язку із запровадженням в Україні реформи децентралізації, яка передбачає, зокрема, об`єднання (укрупнення) територіальних громад, та на виконання вимог Закону України Закону України від 16 квітня 2020 року № 562-IX утворено Погребищенську територіальну громаду з адміністративним центром в м. Погребище (Погребищенська міська рада), до складу якої увійшло село Очеретня.

18.05.2021, розглянувши заяву старости Очеретянського старостинецького округу Лісніченко С.В., керуючись ст.ст. 12, 40, 118, 121 ЗК України, ст.ст. 8, 19, 22, 25 Закону України "Про землеустрій" та ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", 9 сесія Погребищенської міської ради 8 скликання прийняла рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення (для сінокосіння та випасу худоби) загальною площею 34,4758 га за межами села Очеретня, в тому числі земельна ділянка площею 2,0 га за кадастровим номером :02:000:0369.

Таким чином, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, та з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано.

Доводи позивачки про те, що оскаржуване рішення є упередженим, недобросовісним та нерозсудливим, і відповідач при його прийнятті не дотримався критеріїв, передбачених частиною другою статті 2 КАС України, в ході розгляду справи не підтвердилися належними та допустимими доказами та спростовані суб`єктом владних повноважень.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 також і в частині визнання протиправним та скасування рішення Погребищенської міської ради № 75-9-8/661 від 18.05.2021.

При вирішенні справи суд не вдається до оцінки доводів сторін щодо цільового призначення спірної земельної ділянки, оскільки це питання виходить за межі предмету позову та заявлених позовних вимог.

Підсумовуючи, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Тому завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у конкретних публічно-правових відносинах.

Водночас статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у своєму рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Що стосується "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у інших законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Тобто, звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 10.06.2021 у справі № 757/12159/17-а та від 29.06.2021 у справі № 1.380.2019.000578.

Відповідно до положень ст. 9, 90 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Враховуючи положення статті 139 КАС України, позивачка немає права на відшкодування понесених в цій справі судових витрат.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Інформація про учасників справи:
1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 );
2) представник позивачки: адвокат Путілін Євген Вікторович (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 );
3) відповідач: Погребищенська міська рада Вінницького району Вінницької області (, місцезнаходження: вул. Богдана Хмельницького, 77, м. Погребище, Вінницька область, 22200).
Повне судове рішення складено 24.09.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович