Справа № 480/2555/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2021 року Справа №480/2555/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гелета С.М.
за участю секретаря судового засідання Високос Я.С.
позивача - ОСОБА_1 , представника позивача Поліщук С.В.
представника відповідачів Доброва О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Державної фіскальної служби України, Київської міської митниці ДФС, Київської митниці Держмитслужби про стягнення середнього заробітку та суму різниці в посадовому окладі, -
Позивач ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до відповідачів Державної митної служби України (далі ДМС України), Державної фіскальної служби України (далі ДФС України), Київської міської митниці ДФС, Київської митниці Держмитслужби, в якому просить стягнути з Державної митної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання постанови суду про поновлення на посаді, а також різницю в посадовому окладі на загальну суму 315911,77 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 06.10.2015 перебував на посаді начальника митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС. Наказом Голови державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3413-0 позивача було звільнено з посади, начальника митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 по справі № 818/3740/15, яка була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016, визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України "Про звільнення ОСОБА_1 " від 26.10.2015 № 3413-о, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Західний" Київської міської митниці Державної фіскальної служби. Також судом стягнуто з Київської міської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 9870 грн. 77 коп. Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Західний" Київської міської митниці Державної фіскальної служби та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2 259,79 грн.
Позивач зазначає, що після набрання судовим рішенням законної сили до 01.12.2020 відповідачем його не було поновлено на посаді, яку він займав до незаконного звільнення у Київській міській митниці Державної фіскальної служби.
Рішення суду, що набрало законної сили 03.03.2016, про негайне поновлення позивача на роботі відповідачем ДФС України до повноважень якої за номенклатурою відноситься звільнення і призначення на посаду начальника митного поста, не виконане було до 01.12.2020, заробітна плата не нараховувалась.

Рішенням суду від 07.05.2018 по справі №818/1074/18 було задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 03.03.2016 по 03.03.2018 в сумі 53 752, 29 грн.

Позивач вважає, що встановлення рішенням суду факту його незаконного звільнення є безумовною підставою для стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, починаючи з 04.03.2016 по день поновлення на посаді 01.12.2020 в сумі 252130 грн., враховуючи різницю в посадовому окладі позивача за зазначений період. Також позивач просить стягнути суму різниці в посадовому окладі за період з 26.10.2015 по 03.03.2018 в сумі 63781,71 грн., враховуючи те, що за час звільнення позивача з посади та по 03.03.2018 посадові оклади позивача змінювалися.

Позивач вважає, що саме Державна митна служба України, як належний відповідач, зобов`язана сплатити йому суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за всі дні, що він не працював після набрання законної сили судовим рішенням та за період після винесення рішення суду від 07.05.2018 по справі №818/1074/18, тобто суму коштів, яка утворилась внаслідок затримки виконання судового рішення ДФС України. При цьому зазначає, що Державна митна служба України є правонаступником ДФС України та зобов`язана здійснити відповідні нарахування та виплату суми середнього заробітку.

У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ДМС України та третьої особи Київської міської митниці ДМС у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні. Зазначив, ДМС України та Київська міська митниця ДМС не повинна відповідати за бездіяльність ДФС України, яка на даний час не ліквідована, знаходиться лише в стадії припинення. Саме на ДФС України покладено було обов`язок поновити позивача на посаді, а тому несвоєчасне виконання судового рішення було здійснено саме ДФС України. Звертали увагу суду, що позивачем не вірно розрахована сума середнього заробітку та сума різниці в посадовому окладі, у зв`язку із тим, що сума середньоденного заробітку позивача складає 82,86 грн., а не 108,47 грн.. як помилково вважає позивач.

Представник відповідача ДФС України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позов просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначає, що належним відповідачем при розгляді даної справи є ДМС України, яка повинна відшкодувати позивачу суму середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді.

Представник третьої особи Київської міської митниці ДФС в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву чи будь-яких письмових пояснень своєї позиції по справі не надав.

Судом було відкрито провадження та розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Під час підготовчого провадження судом було залучено в справі співвідповідачів Державну фіскальну службу України, Київську міську митницю ДФС, Київську митницю Держмитслужби, строк підготовчого провадження судом продовжувався на 30 днів. Після закінчення підготовчого провадження, судом було призначено розгляд справи по суті проводити в режимі відеоконференції.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 06.10.2015 перебував на посаді начальника митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС. Наказом Голови державної фіскальної служби України від 26.10.2015 №3413-0 позивача було звільнено з посади, начальника митного поста «Західний» Київської міської митниці ДФС.

Постановою Сумського окружного суду від 03.03.2016 по справі № 818/3740/15, яка була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.05.2016, визнано протиправним та скасовано наказ Державної фіскальної служби України "Про звільнення ОСОБА_1 " від 26.10.2015 № 3413-о. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Західний" Київської міської митниці Державної фіскальної служби. Стягнуто з Київської міської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 компенсацію за час вимушеного прогулу в розмірі 9870 грн. 77 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника митного поста "Західний" Київської міської митниці Державної фіскальної служби та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 2 259,79 грн.

Рішенням суду від 07.05.2018 по справі №818/1074/18 було задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 03.03.2016 по 03.03.2018 в сумі 53 752, 29 грн.

Матеріалами справи, зокрема, наказом ДФС України від 10.11.2020 №1531-0 та наказом Київської міської митниці ДФС від 27.11.2020 №93-а підтверджується, що позивача з 01.12.2020 було поновлено на посаді.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. При цьому, у разі присудження оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час винесення судом постанови про поновлення позивача на посаді) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Аналогічні положення містить КАС України і в редакції від 07.01.2018.

Так, згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частиною 2 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Під час розгляду справи судом встановлено, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 03.03.2016 у справі № 818/3740/15 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді не була виконана ДФС України негайно. Фактично позивача було поновлено на посаді 01.12.2020, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином позовні вимоги щодо стягнення суми середнього заробітку з 04.03.2018 по 01.12.2020 визнаються судом правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо відповідача, який повинен нести відповідальність за несвоєчасне виконання судового рішення щодо поновлення позивача на посаді, суд зазначає, що в даному випадку саме ДФС України є належним відповідачем на час розгляду даної справи по суті, оскільки саме ДФС України зобов`язано було згідно рішення суду поновити позивача на посаді, поновлювати як і звільняти позивача мало право саме ДФС України.

Посилання позивача на те, що ДФС України знаходиться в стадії припинення, не впливає на обов`язки нести відповідальність за бездіяльність, пов`язану із проходженням позивачем публічної служби. Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення коштів з органу, який на даний час не припинено в установленому порядку.

Згідно ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань відповідач на даний час зареєстровано юридичною особою, органом державної влади і на даний час пребуває в процесі припинення.

Згідно ст.80, ст.81, ст.87, ст.89, ст.91, ст. 104 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації. Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На даний час процедура реорганізації на даний час ще триває, і відповідач ДФС України, як юридична особа не ліквідована, запис про її припинення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не внесений.

Крім того, судом враховується та обставина, що саме відповідач по даній справі був роботодавцем позивача у розумінні норм КЗпП України, нараховувало і виплачувало позивачу заробітну плату, порушило права та інтереси позивача щодо поновлення на посаді.

Суд зазначає, що затримка виконання власником або уповноваженим ним органом рішення органу по розгляду трудових спорів про поновлення на роботі незаконно звільненого або незаконно переведеного працівника тягне обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

У позовній заяві та судовому засіданні позивач просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки за період з 04.03.2018 по 01.12.2020, оскільки до 01.12.2020 поновлення позивача на посаді не відбулося.

Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача за затримку невиконання судового рішення про поновлення на посаді, із урахуванням різниці в посадовому окладі позивача, суд виходить з наступного.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців 3-5 пункту 4 цього Порядку (п.2 розділу ІІ Порядку).

В даному випадку, судом встановлено, що відповідно до довідки №121 від 17.06.2021, за період з 06.10.2015 по 26.10.2015 заробітна плата позивача за 14 робочих днів складала 1160,87 грн. посадовий оклад, 267,70 грн. надбавка за вислугу років, 90,07 грн. надбавка за спеціальне звання, а всього 1518,64 грн. Зазначені виплати позивачем не оспорюються. Враховуючи те, що позивач на посаді працював менше ніж 2 місяці, у відповідності до абзаців 3-5 пункту 4 цього Порядку середньоденний заробіток позивача складає 82,86 грн.

Стосовно посилання позивача на те, що розмір середньоденного заробітку складає 108,47 грн., як зазначав відповідач у довідці №37 від 19.02.2016 під час розгляду справи №818/3740/15 про поновлення його на посаді, суд зазначає, що в судовому рішенні від 03.03.2016 по справі №818/3740/15 взагалі відсутні посилання на встановлений розмір середньоденної заробітної плати позивача. В межах даної справи, із врахуванням наявністю спору щодо розміру середньоденного заробітку позивача, суд, із врахуванням принципу офіційності з`ясування всіх обставин справи, витребував детальні розрахунки заробітної плати позивача та відповідні довідки, що стосуються виплаченої позивачу заробітної плати. Дані обставини також мають значення також для розрахунку розміру суми різниці в посадовому окладі позивача з дня звільнення по день поновлення на посаді.

Відповідно до абзаців 3 п.4 Порядку розрахунки правомірно було здійснено відповідачем, виходячи із посадового окладу, а саме 1740 грн./21 роб.день = 82,86 грн., тому саме такий розмір враховується судом при розгляді даної справи.

Відповідно до абз.8 п.2 Розділу ІІ Порядку, у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно п. 10 Порядку, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Таким чином, з огляду на зазначені приписи Порядку, у зв`язку з підвищенням розмірів грошового забезпечення починаючи з 26.10.2015 позивач при обчисленні середньої заробітної плати, має право на стягнення відкоригованого йому розміру з дня підвищення тарифних ставок (окладів) - на коефіцієнт підвищення за період збереження середньої заробітної плати.

Дані вимоги не були предметом розгляду ні справи № 818/3740/15 щодо поновлення позивача на посаді, ні під час розгляді справи №818/1074/18 щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2016 по 03.03.2018.

Відповідно до довідки Київської митниці Держмитслужби №5 від 23.01.2021 розмір посадових окладів позивача за посадою начальника митного поста «Західний» за період з 26.10.2015 по 01.12.2020 складає з 26.10.2015 1740 грн., з 01.12.2015 2175 грн., з 01.05.2016 4997 грн., з 01.01.2017 5300 грн., з 01.01.2018 7300 грн., з 01.01.2019 7790 грн., з 01.01.2020 8450 грн. (а.с. 29-30т.1)

З матеріалів справи, зокрема детального розрахунку відповідача, наданого до матеріалів справи (а.с.51-52т.2), з якою погодився позивач та представник позивача, сума середнього заробітку, з урахуванням розміру посадового окладу та коефіцієнтів підвищення окладів, за час вимушеного прогулу позивача за період з 26.10.2015 по 03.03.2018 складає 2154,36 грн. (оклад 1740 грн.), за період з 01.12.2015 по 30.04.2016 складає 10979,48 грн. (оклад 2175 грн., коефіцієнт підвищення 1,25), за період з 01.05.2016 по 31.12.2016 складає 40022,64 грн. (оклад 4997 грн., коефіцієнт підвищення 2,30), за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 складає 62877,48 грн. (оклад 5300 грн., коефіцієнт підвищення 1,06), за період з 01.01.2018 по 03.03.2018 складає 14984,64 грн. (оклад 7300 грн., коефіцієнт підвищення 1,38).

За період з 26.10.2015 по 03.03.2018 розмір середньої заробітної плати позивача складає 131018,60 грн., з якої необхідно відрахувати суму середньої заробітної плати в розмірі 9870,77 грн., присудженої до виплати позивачу згідно рішення суду від 03.03.2016 по справі № 818/3740/15, а також 53752,29 грн., присудженої до виплати позивачу згідно рішення суду від 07.05.2018 по справі № 818/1074/18.

Таким чином розмір сума середнього заробітку позивача, із врахуванням різниці в посадовому окладі позивача, за період з 26.10.2015 по 03.03.2018 складає 67395,54грн., яка підлягає стягненню на корить позивача.

Також сума середнього заробітку, з урахуванням розміру посадового окладу та коефіцієнтів підвищення окладів, за час вимушеного прогулу позивача за період з 04.03.2018 по 31.12.2018 складає 72135,36 грн. (оклад 7300 грн., коефіцієнт підвищення 1,38), за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 складає 93217,50 грн. (оклад 7790 грн., коефіцієнт підвищення 1,07), за період з 01.01.2020 по 30.11.2020 складає 92218,30 грн. (оклад 8450 грн., коефіцієнт підвищення 1,08).

Таким чином розмір сума середнього заробітку позивача із врахуванням різниці в посадовому окладі позивача за період з 04.03.2018 по 30.11.2020 складає 257571,16 грн., яка підлягає стягненню на корить позивача.

Суд зазначає, що право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в т.ч. і сума різниці в посадовому окладі, є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Разом із тим, суд зазначає, що розрахунки позивача щодо судом до уваги не приймаються та судом не беруться, як належне обґрунтування заявленої суми, оскільки здійснені не у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, в т.ч. і не здійснено обґрунтованого розрахунку коефіцієнту підвищення окладу та невірно визначено суму, яка повинна бути виплачена на користь позивача. Також судом визнаються необґрунтованими посилання позивача на те, що для розрахунку середньої заробітної плати необхідно брати до уваги розмір отриманої заробітної плати позивача на іншій посаді, оскільки такі твердження суперечать також положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Враховуючи вищезазначене, із врахуванням ст. 9 КАС України, загальна сума середнього заробітку позивача із врахуванням різниці за час затримки виконання рішення суду, яка підлягає стягненню з ДФС України на користь позивача становить 324966,70 грн. (сума різниці в посадовому окладі за період з 26.10.2015 по 03.03.2018 в розмірі 67395,54грн. + середній заробіток позивача із врахуванням різниці в посадовому окладі позивача за період з 04.03.2018 по 30.11.2020 в сумі 257571,16 грн.).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Державної фіскальної служби України, Київської міської митниці ДФС, Київської митниці Держмитслужби про стягнення середнього заробітку та суму різниці в посадовому окладі задовольнити частково.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 6-8, м. Київ, 04655, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 04.03.2018 по 30.11.2020 в сумі 257571,16 грн. та суму різниці в посадовому окладі в розмірі 67395,54 грн.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено і підписано 24.09.2021.

Суддя С.М. Гелета