Справа № 420/4220/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4220/20
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О. , Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на окрему ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

17 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою, поданою в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив визнати протиправною бездіяльність ГУПФ України в Одеській області щодо невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 р. у справі №420/4220/20, яке набрало законної сили, в частині здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2020 р. відповідно до ст.81, ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, з урахуванням виплачених сум.

Також заявник просив постановити окрему ухвалу, якою просив зобов`язати ГУПФ України в Одеській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 р. у справі №420/4220/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області про зобов`язання провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2020 р. відповідно до ст.81, ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, з урахуванням виплачених сум; визнати наявність підстав для притягнення до відповідальності начальника ГУПФ України в Одеській області за умисне тривале невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Копію ухвали заявник просив направити Пенсійному фонду України та ГУПФ України в Одеській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та зобов`язати ГУПФ України в Одеській області повідомити у місячний строк про виконання окремої ухвали суду.

Також заявник просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Одеській області понесені судові витрати у вигляді судового збору.

Окремою ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року заяву ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 р. у справі №420/4220/20, яке набрало законної сили 21.12.2020 р., в частині здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2020 р. відповідно до ст.81, ч.20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, з урахуванням виплачених сум.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 р. у справі №420/4220/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2020 р. відповідно до ст.81, ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, з урахуванням виплачених сум.

З метою усунення причин та умов, що призвели до порушення посадовими особами відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, приписів Кодексу адміністративного судочинства України, наведені факти доведено до відома начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Копію ухвали направлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомити у місячний строк про виконання окремої ухвали суду.

У решті вимог заяви - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з вказаною окремою ухвалою ГУПФ України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати окрему ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги пенсійний орган зазначав, що судом під час постановлення окремої ухвали не взято до уваги те, що Головним управлінням вищезазначене рішення виконано згідно діючого законодавства України та в межах повноважень покладених на управління Фонду. Так, апелянт зазначав, що враховуючи, що резолютивною частиною судового рішення не зобов`язано Головне управління здійснити перерахунок на підставі конкретної довідки чи суми, розрахунок заробітної плати проведено згідно з довідкою про розмір грошового забезпечення від 13.07.2020р. № 524. Отже, на переконання апелянта дії Головного управління є законними та обґрунтованими, а окрема ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 року прийнята всупереч положень ст. 242 КАС України.

Позивач, ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу зазначав про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив в задоволенні апеляційної скарги ГУПФ України в Одеській області відмовити, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 20212021 року залишити без змін. Зокрема, відповідач наголошував на тому, що в даному випадку були наявні правові підстави для постановлення судом окремої ухвали для вжиття Головним управлінням заходів щодо усунення причин та умов, що призвели до порушення його прав та законних інтересів.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно матеріалів справи, позивач, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив суд визнати протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та зобов`язати ГУПФ України в Одеській області провести перерахунок пенсії з 01.01.2020р. в розмірі 90% грошового забезпечення за відповідною посадою Також позивач просив стягнути однією сумою з Державного бюджету України на його користь різницю між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою, до набрання законної числи судовим рішенням, пенсію.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії за заявою ОСОБА_1 від 29.04.2020 року.

Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2020р. відповідно до ст. 81, ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020р. у справі № 420/4220/20 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивачу на підставі довідки прокуратури Одеської області від 13.07.2020р. № 524 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) відповідно до рішення Конституційного Суду України від13.12.2019 року №7-р (ІІ)/2019 та постанови КМУ від 30.08.2017р. № 657 за нормами чинними на 06.09.2017р., що враховується для перерахунку пенсії за відповідною посадою заступника начальника управління у розмірі 42885,54 грн. Також ГУПФ в Одеській області зазначило, що довідка про заробітну плату на суму 58267,44 грн. заявником для проведення перерахунку пенсії не надавалась.

Приймаючи окрему ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ГУПФ України в Одеській області було допущено протиправну бездіяльність щодо невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 р. у справі №420/4220/20, яке набрало законної сили, в частині здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2020 р. відповідно до ст. 81, ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, з урахуванням виплачених сум.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення, що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 129- 1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вказані конституційні положення знайшли своє продовження, зокрема, в статті 2, ч. 2 ст. 14 КАС України та в ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», де регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

При цьому, ст. 370 КАС України додатково закріплено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За такого правого регулювання, забезпечення виконання судових рішень в публічно-правових спорах покладається, у тому числі, на адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші процесуальні засоби, сприяють реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Питання щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду врегульовано ст. 383 КАС України.

Частиною 1 наведеної вище статті передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 383 КАС України така заява підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

З аналізу наведеного, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України можливе у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про невиконання ГУ ПФУ в Одеській області дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь ОСОБА_1 .

Як правильно зауважив суд першої інстанції, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 року у справі №420/4220/20 зобов`язано ГУПФ України в Одеській області провести перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2020 р. відповідно до ст.81, ч.20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, з урахуванням виплачених сум. Будь-яких посилань на необхідність проведення перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Одеської області від 13.07.2020 р. №524, виданої за нормами постанови КМУ № 657 щодо оплати праці працівників прокуратури, чинними на 06.09.2019 р. вказане рішення не містить.

Крім того, в мотивувальній частині рішення суд зробив висновок та чітко вказав, що заробітна плата, з якої повинна перераховуватися пенсія позивача, складає 58267,44 грн. Проте, незважаючи на даний висновок суду, відповідач здійснив перерахунок пенсії, враховуючи грошове забезпечення у розмірі 42885,14 грн. При цьому, апелянт посилався на те, що він здійснив розрахунок пенсії на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) позивача від 13.07.2020 р. №524, однак докази існування довідки саме від 13.07.2020р. управлінням ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано.

На думку колегії суддів судом першої інстанції доречно зазначено, що Головним управлінням було проігноровано принцип обов`язковості судового рішення, з огляду на те, що згідно приписів ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Колегія суддів враховує, що на важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, у своєму Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

На підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст.129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У цьому контексті також важливо згадати рішення ЄСПЛ у справі «Бурмич та інші проти України» (заява № 46852/13), яке є продовженням пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04). У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що в рамках процедури пілотного рішення одним із найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов`язково покладатиметься на національні органи влади.

У справі «Бурмич та інші проти України» заявники скаржилися на невиконання або тривале невиконання рішень національних судів, ухвалених на їхню користь, і з цих підстав стверджували про порушення Україною їхніх прав, гарантованих статтями 6, 13 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. ЄСПЛ відзначив, що порушені заявниками питання вже вирішувалися у згаданому пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», проте Україна не забезпечила ефективного виконання цього рішення, що зумовило лише зростання кількості аналогічних заяв.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 також звертає увагу на тому, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.

Колегія суддів звертає увагу, що ігнорування Пенсійним фондом обов`язковості судового рішення, призводить до зниження довіри до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку ст. 383 КАС України.

На думку колегії суддів, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права, апеляційна скарга залишається без задоволення, а окрема ухвала суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 316, 322, 325, 327-329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23.09.2021 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.