Справа № 580/6270/21
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2021-09-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2021 року справа № 580/6270/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Руденко А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попельнухи Ю.І.,

представника відповідача Власенко У.О. (самопредставництво),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу №580/6270/21 за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову від 09.06.2021 про закінчення виконавчого провадження №62234226, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що державний виконавець закрив виконавче провадження з тієї підстави, що ним направлено подання щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання рішення суду посадовими особами Мінсоцполітики, відповідальність за яке передбачена ст. 382 КК України.

Позивачка вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки відповідач не вчинив всіх належних від нього дій щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, щодо витребування від посадових осіб боржника відповідних пояснень та попередити їх про відповідальність, накладення стягнення у вигляді штрафів на конкретних посадових осіб боржника. Оскільки рішення суду залишилось невиконаним, підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні, що підтверджується правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду.

Відповідач 21.09.2021 надав відзив, у якому позов не визнав з тих підстав, що закінчення виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, що встановлено Законом України «Про виконавче провадження». Натомість права позивача порушені не постановою державного виконавця, а діями/бездіяльністю Міністерства соціальної політики.

Посилання позивача на правові позиції є безпідставними, оскільки обставини у постановах Верховного Суду, на які посилається позивачка, є відмінними від обставин у справі, що розглядається.

Також позивач у позовній заяві не навела жодних мотивів/обгрунтувань стосовно того, що було проявом саме протиправної поведінки бездіяльності державного виконавця. У задоволенні позову просив відмовити.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Судове засідання, призначене на 12.00 год. 06.09.2021, було відкладене на 10.00 год. 13.09.2021, на 23.09.2021, також була оголошена перерва до 24.09.2021.

Позивачка у судовому засіданні 23.09.2021 позов підтримала та просила задовольнити.

У судове засідання, призначене на 24.09.2021, позивачка не з`явилась, була попереджена про дату, час та місце судового засідання, про що у справі міститься розписка.

Згідно ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Відтак суд здійснює розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача проти позову заперечила. У задоволенні позову просила відмовити.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно з постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.06.2020 було відкрито виконавче провадження №62234226 з примусового виконання виконавчого листа №580/1641/19, виданого 20.12.2019 Черкаським окружним адміністративним судом про зобов`язання Міністерства соціальної політики України спрямувати грошові кошти у сумі 194 040 грн на погашення ОСОБА_1 бюджетної кредиторської заборгованості за бюджетним зобов`язанням Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, взятим на облік у Головному управлінні Державної казначейської служби України в Черкаській області за програмою КПКВ 3201200 «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

07.07.2020 за №62234226/6-20.1 відповідач направив боржнику Міністерству соціальної політики, вимогу державного виконавця, якою вимагав повідомити про стан виконання рішення суду та про вжиті заходи на виконання рішення суду і осіб, винних у невиконанні.

Боржник Міністерство соціальної політики направило відповідачу заяву, у якій зазначило, що бюджетні призначення на забезпечення житлом постраждалих громадян та виконання судових рішень у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» за програмами Мінсоцполітики не передбачені, видатки на ці цілі не затверджувались у кошторисах розпорядників бюджетних коштів та відповідних паспортах бюджетних програм, у зв`язку з чим просило звернутись до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

06.10.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн та зобов`язано боржника виконати рішення Черкаського окружного адміністративного суду протягом десяти днів, попереджено про кримінальну відповідальність.

06.10.2020 за №62234226/6-20.1 державний виконавець повторно направив вимогу державного виконавця боржнику.

06.11.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200 грн та зобов`язано боржника виконати рішення Черкаського окружного адміністративного суду протягом десяти днів, попереджено про кримінальну відповідальність.

Також 06.11.2020 за №62234226/6-20.1 боржнику була втретє направлена вимога державного виконавця про виконання рішення суду.

30.03.2021 державний виконавець звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 у справі №580/1641/19 у задоволенні заяви державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. про зміну способу виконання рішення відмовлено повністю.

08.06.2021 за №62234226/6-20.1 державний виконавець направив до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення. Боржника попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, за ознаками злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

09.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з постановою про закінчення виконавчого провадження, позивачка звернулась до суду з позовом.

Нормативні акти, які регулюють спірні відносини.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-V111 (далі - Закон № 1404).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і у повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Ч. 3 ст. 18 Закону №1404 передбачає, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6 ст. 26 Закону №1404).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульований статтею 63 Закону №1404.

Так, згідно ч. 1 ст. 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63 Закону №1404).

Згідно ч. 1, 2 ст. 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Висновок суду.

Предметом спору у цій справі є законність постанови державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження з підстав її невідповідності вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 14 КАС України установлено, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З системного аналізу норм законодавства випливає, що державний виконавець зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом №1404. Отже, лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Як було зазначено вище, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону № 1404 у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до статті 75 Закону №1404 у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та повторного невиконання рішення суду виконавець виносить постанови про накладення на боржника штрафу.

Відповідно до зазначеної норми, накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Судом встановлено, що відповідач виконав певні дії, передбачені ст.ст. 18, 63, 75 Закону №1404, а саме: направив боржнику вимоги про виконання судового рішення, згідно з постановами державного виконавця від 06.10.2020 та 06.11.2020 наклав штрафи на боржника, 08.06.2021 за №62234226/6-20.1 направив до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення, попередив боржника про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, за ознаками злочину, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України.

Проте суд вважає, що відповідачем не вчинені всі дії, направлені на примусове виконання судового рішення, позаяк державний виконавець не скористався своїм правом, передбаченим п. 3, 14 ч. 3 ст. 18 Закону №1404 та з метою захисту інтересів стягувача не одержав від боржника пояснень, довідок та іншої інформації щодо того, які дії вчинив боржник для виконання рішення суду, не викликав посадових осіб боржника з приводу виконання рішення суду, сплату боржником штрафів не перевірив.

Посилання відповідача на отримання від боржника заяви у відповідь на вимогу державного виконавця є необгрунтованим, оскільки з вказаного листа не вбачається, які дії вчинив боржник на виконання рішення суду.

Отже, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку ст. 63 Закону №1404 не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 826/14580/16 та у постанові від 14.05.2020 у справі №408/7181/16-а.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, в редакції, чинній на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання на всій території України. Згідно ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що, Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень. Крім того, за наслідками прийняття оскаржуваних постанов державного виконавця рішення суду не лише залишилось невиконаними, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» («Жовнер проти України», № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Отже оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження, прийнята на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», є такою, що не ґрунтується на вимогах закону.

В зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що державним виконавцем не було вжито всіх можливих та необхідних заходів щодо виконання судового рішення, тому не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, суд вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 09.06.2021 ВП№62234226, винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А., є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, тому позов є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Позивач звільнена від сплати судового збору як потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, тому судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 242-246, 250, 255, 268, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 9 червня 2021 року ВП №62234226, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий А.В. Руденко