Справа № 340/1313/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 340/1313/21
адміністративне провадження № К/9901/32810/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та 19 квітня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №340/1313/21 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішень,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Олександрійської міської ради щодо ненадання повної відповіді на звернення про надання характеристики підвального приміщення, інформації про його цільове призначення, технічного паспорта (плану) за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Олександрійську міську раду надати позивачу характеристики підвального приміщення, інформації про його цільове призначення, технічного паспорта (плану) за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати відповідача надати інформацію про те, чи призначалося підвальне приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з самого початку (з моменту його будівництва, проектування, експлуатації) під перукарні, крамниці, офіси, поштові відділення та документальне підтвердження;
- зобов`язати відповідача надати позивачу належним чином завірені копії приватизаційної справи підвалу за адресою: АДРЕСА_1 ;
- скасувати рішення 27 сесії Олександрійської міської ради від 26 грудня 2003 року №376 в частині віднесення нежитлового приміщення (підвалу) за адресою: АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста, що підлягає приватизації (відчуженню) у 2004 році;
- скасувати рішення Виконавчого комітету Олександрійської міської ради №105 від 19 лютого 2004 року про право власності територіальної громади м. Олександрії на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року вказаний адміністративний позов залишено без руху для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з вручення (отримання) копії ухвали шляхом надання до суду уточненої позовної заяви в частині суб`єктного складу відповідачів або заявлених позовних вимог, а також її копію для відповідача; заяви із зазначенням підстав для поновлення строку та надання підтверджуючих доказів в обґрунтування таких підстав; доказів сплати судового збору в розмірі 2 724,00 грн.
12 квітня 2021 року позивачем на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху було подано заяву про усунення недоліків та клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року було залишено без змін.
02 вересня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та 19 квітня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №340/1313/21.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 328 КАС України встановлено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Так, у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені в пункті 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Частина друга статті 328 КАС України містить вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку.
Оскільки ухвала про залишення позовної заяви без руху відсутня в зазначеному переліку, підстави для перегляду ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року у касаційному порядку відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження в частині оскарження ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року, яка залишена без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.
Повертаючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а також не підтверджено жодних обставин, котрі були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
В обґрунтування касаційної скарги позивач вказав, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, винесені з порушенням норм процесуального права.
Згідно з частинами першою, другою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно з частинами першою, другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
За правилами пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Суд вказує, що поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Законодавче обмеження строку звернення до суду з адміністративним позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Причини, які б підтверджували поважність причин пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом в межах розумного строку, скаржником не зазначені.
Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.
За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом є неповажними.
Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, одними з вимог, заявлених у позові є вимоги про скасування рішень Олександрійської міської ради від 26 грудня 2003 року №376 в частині віднесення нежитлового приміщення (підвалу) за адресою: АДРЕСА_1 до комунальної власності територіальної громади міста, що підлягає приватизації (відчуженню) у 2004 році та Виконавчого комітету Олександрійської міської ради №105 від 19 лютого 2004 року про право власності територіальної громади міста Олександрія на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно визначень, викладених у статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Строки для звернення до суду з позовом про оскарження індивідуального акту обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Звернення до суду позивача відбулося після спливу більш ніж 17 років з дня прийняття оскаржених рішень та більш ніж 2 роки 8 місяців з дня отримання позивачем їх копій, отже поза межами 6-місячного строку, визначеного нормами КАС України. Суди вказали, що позивач був обізнаний про наявність оскаржених ним рішень з моменту отримання відповіді на своє звернення, датованої 31 липня 2018 року, до якої були долучені копії таких рішень, про що сам зазначає у позовній заяві.
Щодо оскарження дій відповідача, що полягали в ненаданні повної відповіді на звернення про отримання інформації суди попередніх інстанцій вказали наступне.
Позивач у позові зазначив, що запити ним направлялися до відповідача протягом 2018-2019року. Відповіді на свої запити позивач отримував, проте не в повному обсязі, тому продовжував надсилати і в 2020 році запити про надання інформації, яка стосується підвального приміщення багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
З позовом позивач звернувся у березні 2021 року, тобто з пропуском строку, визначеного КАС України для звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
Звертаючись до суду з заявою про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом, позивач обґрунтовував цей пропуск тим, що технічна можливість подати позовну заяву настала після завершення виконання військовою частиною, де він проходить військову службу, завдань за призначенням і повернення з району здійснення відсічі збройній агресії Російської Федерації до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 . Позивач вказував, що служба в АТО є поважною причиною пропуску позовних строків. Крім того, запити до відповідача, у тому числі після 31 січня 2019 року були надіслані через відділення поштового зв`язку м. Олександрія Кіровоградської. Направлення таких листів (запитів) здійснювалося виключно у той час, коли позивач перебував у відпустці чи коли йому надавалися вихідні дні як компенсація за виконання завдань поза межами пункту постійної дислокації.
Однак, суди попередніх інстанцій констатували, про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки вказана позивачем у клопотанні про поновлення строку хронологія подій жодним чином не наводить поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду. Суди врахували, що перебування позивача у районі безпосереднього ведення бойових дій може технічно ускладнювати та подекуди унеможливлювати звернення до суду. Однак, зважаючи на наявність у позивача технічної можливості щодо звернення із запитами до позивача після 31 січня 2019 року, саме по собі посилання позивача на проходження військової служби суд не розцінює як безумовну підставу для визнання поважними причин пропуску строків звернення до суду.
Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.
Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення статті 122 КАС України та пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року та 19 квітня 2021 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №340/1313/21 за позовом ОСОБА_1 до Олександрійської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішень.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк