Справа № 160/11836/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (далі позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської районної державної адміністрації (далі - відповідач), в якому позивач просить: стягнути з Відділу освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської районної державної адміністрації на користь управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суму платежів, що підлягає капіталізації в розмірі 340326,59 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач перебуває в процесі припинення внаслідок ліквідації та набув статусу страхувальника після зареєстрований у відділенні виконавчої дирекції Фонду. У відділенні Фонду отримують страхові виплати фізичні особи внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався під час роботи в Установі. Після отримання відомостей стосовно припинення юридичної особи (Установи) в результаті ліквідації, Фонд надіслав на адресу відповідача заяву з вимогами сплатити у межах ліквідаційної процедури капіталізовані платежі у розмірі 340326,59 грн., а також документи, що підтверджують обов`язок сплати цих платежів. Вимоги позивача складаються з платежів, що випливають з обов`язку відповідача перед ОСОБА_1 внаслідок заподіяння останньому шкоди життю та здоров`ю через нещасний випадок на підприємстві відповідача. Втім, за результатами заяви відповідачем надана відповідь, яка на думку позивача не узгоджується з приписами законодавства України, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом, враховуючи обов`язок останнього провести капіталізацію страхових внесків як страхувальника, який ліквідується.
Ухвалою суду від 20.07.2021 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач суду відзив на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив.
На підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області проводить страхові виплати ОСОБА_1 , якому згідно з випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 03.10.1997 серії ДНА-01 №036674, як потерпілій особі визначено потребу у додаткових видах допомог: медикаментозне лікування.
На веб-порталі адміністративних послуг Міністерства юстиції України 10.12.2020 оприлюднено відомості стосовно припинення в результаті ліквідації Відділу освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської РДА з зазначенням інформації про призначення ліквідатором з припинення вказаної юридичної особи - ОСОБА_2 .
З урахуванням встановленого в оголошенні граничного строку для заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи відповідача (11.02.2021), управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 25.01.2021 за адресами відповідача та голови ліквідаційної комісії юридичної особи направлено заяву про визнання кредиторських вимог на загальну суму 340326,59 грн.
Вказані вимоги складаються з платежів, що випливають з обов`язків Відділу освіти, молоді і спорту Синельниківської РДА перед ОСОБА_1 , внаслідок заподіяння останній шкоди життю та здоров`ю у зв`язку з отриманим нещасним випадком на виробництві на підприємстві відповідача.
Як зазначено позивачем, відповідь на заяву від 25.01.2021 року, позивач не отримував.
Листом від 01.07.2021 року Синельниківською РДА зазначено про те, що на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 21.05.2019 року №Р-141/0/115-19 Про зміну назви юридичної особи - Відділу освіти Синельниківської районної державної адміністрації відділ перейменовано у відділу освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської районної державної адміністрації.
Позивач вважає, що у Відділу освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської РДА виник обов`язок зі сплати капіталізованих платежів у розмірі 340326,59 грн., тому звернувся з цією позовною заявою до суду.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року (далі - Закон № 1105-XIV.
Основними принципами державного соціального страхування в силу статті 3 Закону №1105-XIV є, зокрема:
- обов`язковість страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом;
- державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав;
- обов`язковість фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом;
- відповідальність роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.
Відповідно до частин першої та другої статті 4 цього Закону Фонд є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 15 Закону №1105-XIV, роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.
На підставі пункту 5 частини 1 статті 11 Закону № 1105-XIV, фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві здійснюється за рахунок, зокрема, капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 986 від 04.12.2019 затверджено Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, яким скасовано порядок. У зв`язку із прийняттям вказаної постанови втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 р. № 765 «Про реалізацію статей 45 і 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Так, відповідно до цього Порядку здійснюється капіталізація платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника (далі - платежі) для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам.
Пункт 2 вказаного Порядку містить визначення терміну «капіталізація платежів», який означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.
Відповідно до пункту 3 Порядку капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
Тобто норми Порядку поширюються на правовідносини з приводу здійснення капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язання суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута.
Відповідно до вимог статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявленім кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Статтею 111 Цивільного кодексу України передбачено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.
Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу (частина 9 статті 111 Цивільного кодексу України).
Пунктом 1 частини 1 статті 112 Цивільного кодексу України визначено, що у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості: у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.
Згідно зі статтею 1205 Цивільного кодексу України, у разі припинення юридичної особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, і встановлення її правонаступників виплата щомісячних платежів покладається на її правонаступників.
У цьому разі вимоги про відшкодування шкоди пред`являються до її правонаступників.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Відділ освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської РДА, зареєстрований 10.08.1998 р., організаційно-правова форма: державна організація (установа, заклад), види діяльності: 84.11 Державне управління загального характеру.
Відділення Фонду має щомісячно здійснює страхові виплати потерпілій особі ОСОБА_1 внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю через нещасний випадок на підприємстві, пов`язаний з виробництвом, на підтвердження чого матеріали справи містять відповідний акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, виписку з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, постанову про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати від 17.04.2020 року.
Відповідно до вимог частини 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
У низці випадків ЄСПЛ визнавав державу відповідальною за борги підприємств незалежно від їх формальної класифікації у внутрішньодержавному праві (рішення від 30 листопада 2004 року у справі "Михайленки та інші проти України", пункт 45, рішення від 04 квітня 2006 року у справі "Лисянський проти України", пункт 19, рішення від 03 квітня 2007 року у справі "Кооперативу Агрікола Слобозія-Ханесей проти Молдови", пункти 18,19, рішення від 12 квітня 2007 року у справі "Григор`єв та Какаурова проти Російської Федерації", пункт 35, рішення від 15 січня 2008 року у справі "Р. Качапор та інші проти Сербії". Отже, внутрішньодержавний правовий статус підприємства як самостійної юридичної особи сам по собі не звільняє державу від відповідальності за борги підприємств у межах Конвенції.
Крім того, ЄСПЛ також висловив позицію і щодо субсидіарної відповідальності муніципального органу (органу місцевого самоврядування) за зобов`язаннями муніципального підприємства. Так, у пункті 62 рішення у справі "Єршова проти Російської Федерації" ЄСПЛ зазначив, що, враховуючи публічний характер діяльності підприємства, істотний ступінь контролю за його майном з боку муніципальних органів влади і рішень останніх, які мали наслідком передачу майна і подальшу ліквідацію підприємства, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що підприємство не було наділене достатньою організаційною та управлінською незалежністю від муніципальних органів влади.
Отже, незалежно від статусу підприємства як самостійної юридичної особи, муніципальна влада і відповідно держава мають бути в межах Конвенції визнані відповідальними за діяльність і бездіяльність підприємства.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що листом від 01.07.2021 року наданим Синельниківською РДА щодо створення, реорганізації та зміни найменування юридичної особи Синельниківського районного відділу народної освіти, зазначено наступне:
Синельниківський районний відділ народної освіти відновив свою діяльність з квітня 1992 року на підставі рішення X сесії міської Ради народкзо. депутатів XXI скликання від 26.02.1992 року про розділ Синельниківської міської ради народних депутатів на Синельниківську міську та Синельниківську районну Раду народних депутатів.
Розпорядження представника Президента України від 06.05.1992 №24/1 Про затвердження штатного розкладу апарату Синельниківської районної державної адміністрації та її відділів затверджено відділ народної освіти.
Рішенням сесії № 1 -2/ХХІІ скликання Синельниківської районної Ради народних депутатів затверджено розпорядження голови районної ради від 25.07.1996 року № 18 Про склад виконкому Синельниківської районної ради народних депутатів та відділ перейменовано у відділ народної освіти виконкому Синельниківської районної ради народних депутатів.

Розпорядженням голови райдержадміністрації від 16.09.1996 року №713-р Про скорочення штату апарату та затвердження штатного розкладу райдержадміністрації та її відділів відділ перейменовано у відділ освіти Синельниківської районної державної адміністрації, який є правонаступником відділу народної освіти виконкому Синельниківської Ради народних депутатів.

Розпорядженням голови райдержадміністрації від 10.08.1998 року №401-р Про державну реєстрацію статуту Синельниківського районного відхід освіти затверджено статут Синельниківського районного відділу освіти.

Розпорядженням голови райдержадміністрації від 21.05.2019 року № Р-141/0/115-19 Про зміну назви юридичної особи - Відділу освіти Синельниківської районної державної адміністрації- відділ перейменоване у відділ освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської районної державної адміністрації.

08.12.2020 року прийнято розпорядженням голови райдержадміністрації №Р- 215/0/115-20 Про припинення (ліквідацію) юридичної особи - Відділу освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської районної державної адміністрації.

Суд враховує, що в постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі №812/1408/16 передбачено, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права.

Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Суд виходить з того, що Відділ освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської районної державної адміністрації, є структурним підрозділом районної державної адміністрації, який утворено головою районної державної адміністрації, підзвітний і підконтрольний голові районної державної адміністрації, заступнику голови райдержадміністрації згідно із розподілом функціональних повноважень, департаменту освіти і науки Дніпропетровської облдержадміністрації та управлінню молоді і спорту Дніпропетровської облдержадміністрації та є бюджетною неприбутковою установою.

Аналізуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про те, що у своїй діяльності некомерційні підприємства та установи не наділенні повною самостійною відповідальністю у відносинах з третіми особами, а така відповідальність субсидіарно покладається на органи органи державної влади (місцевого самоврядування), у віданні яких перебувають відповідні підприємства або установи.

Висновки у цій справі узгоджується з правовою позицією, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 5023/4388/12 та постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №804/1315/17, від 28 листопада 2019 року у справі №816/2357/16, від 29 січня 2020 року у справі №804/2069/17, від 30 березня 2021 року у справі № 420/4823/20.

Суд зазначає, що джерелами покриття страхових виплат є в спірних правовідносинах не кошти безпосередньо відповідача, а кошти місцевого бюджету.

З приводу посилань скаржника на рішення Верховного Суду у справі № 812/862/17, то суд зазначає, що у вказаній справі судом касаційної інстанції переглядалися рішення судів попередніх інстанцій з питань залишення без розгляду позову територіального управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку із пропуском строків звернення до суду. У вказаній справі суд касаційної інстанції дійшов висновку, що заборгованість з капіталізованих платежів, що мають надійти до Фонду у випадках ліквідації страхувальників, є одним з видів заборгованості перед Фондом і позовна давність у даних правовідносинах не застосовується, у зв`язку із чим рішення судів попередніх інстанцій про залишення позову без розгляду були скасовані, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (адреса: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 93, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 41323962) до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Синельниківської районної державної адміністрації (адреса: 53600, Дніпропетровська обл., смт. Покровське, вул. Центральна, 14, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар