Справа № 380/6385/20
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року

справа №380/6385/20
провадження № П/380/6555/20
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І. розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі грошового забезпечення за вересень місяць 2018 р. (17 днів) та жовтень місяць 2018 р. (5днів);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за вересень місяць 2018 р.( 17 днів) з урахуванням раніше виплачених сум та жовтень місяць 2018 р. (5днів) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.10.2018;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2018 по день винесення судового рішення в адміністративній справі із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що наказом командувача Десантно-штурмових військ ЗСУ (по особовому складу) від 13.08.2018 №14 звільнений з військової служби за контрактом у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду), на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.10.2018 №222 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Однак, при звільненні позивач не отримав від відповідача повного розрахунку, а саме належних виплат грошового забезпечення на день звільнення. У зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача із заявами про нарахування та виплату на його користь грошового забезпечення за вересень 2018 року (17 днів) та жовтень 2018 року (5днів) виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.10.2018, з урахуванням раніше виплачених сум. Проте, відповідь за результатами розгляду вказаної заяви відповідачем позивачу не надано. Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 17.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.10.2018 №222 виключений зі списків Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Відповідач вказує, що позивач був звільнений з військової служби наказом Командувача Десантно-штурмових військ (по особовому складу) від 13.08.2018 №14. Витяг з вказаного наказу засобами поштового зв`язку надійшов на адресу Військової частини НОМЕР_1 11.09.2020, а тому, враховуючи час на здавання посади, грошове забезпечення було виплачене включно по 13.09.2018. З врахуванням наведеного вважає, що підстав для виплати грошового забезпечення за вересень 2018 року (17 днів) та жовтень 2018 року (5 днів) відсутні. Представник відповідача також зазначає, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, Кодекс законів про працю України не поширюється. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Сторони належним чином повідомлялися про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №222 від 05.10.2018 капітана ОСОБА_1 , командира роти вогневої підтримки 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.08.2018 №14, з військової служби у запас за підпунктом «й» (які укладали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжити військову службу під час особливого періоду) відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 05.10.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Галицько-Франківського ОРВК м.Львів.

У цьому наказі вказано, що ОСОБА_1 необхідно виплатити:

- одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- надбавку за особливості проходження служби у розмірі 13,5%, передбачену наказом МОУ від 07.06.2018 №260 за період з 01 по 05 жовтня 2018;

- премію за період з 01 по 05 жовтня 2018 в повному розмірі відповідно до наказу МОУ від 07.06.2018 №260.

Позивача виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення з 05.10.2018.

Відповідно до довідки про нараховане щомісячне грошове забезпечення позивача за період з грудня 2015 року по жовтень 2018 року ОСОБА_1 виплачувалось грошове забезпечення по вересень 2018 року включно. При цьому, з відзиву на позовну заяву слідує, що грошове забезпечення за вересень 2018 року позивачу нараховано та виплачено по 13.09.2018. За жовтень 2018 року грошове забезпечення позивачу не виплачувалось, окрім як вказані в наказі №222 від 05.10.2018 премія та надбавка за особливості проходження служби за період з 01 по 05 жовтня 2018 року.

У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із заявами від 05.06.2020 та від 07.07.2020, в яких просив нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину грошового забезпечення з 14 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року.

Проте, відповіді за результатами розгляду вказаних заяв позивачу надано не було.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати частини грошового забезпечення з 14 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджене Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Абзацом першим пункту 242 Положення №1153/2008 передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Відповідно до абзацу третього пункту 242 Положення № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає - Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з п. 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п. 4 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 7 розділу І Порядку № 260 серед іншого визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, відслужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п. 1 розділу XXXI Порядку № 260 грошове забезпечення у разі звільнення з військової служби виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі грошового забезпечення, передбаченого для займаної посади з дня одержання військовою частиною наказу чи письмового повідомлення про звільнення до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня здавання справ та посади (в межах установлених Міністром оборони України строків) або до дня закінчення щорічної відпустки, яка надається після здавання справ та посади.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивача з 05.10.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Галицько-Франківського ОРВК м.Львів. Тобто, з урахуванням наведених вище норм законодавства, виплату позивачу грошового забезпечення необхідно проводити до 05.10.2018 включно.

На підтвердження такого висновку свідчить також і те, що відповідно до наказу відповідача №222 від 05.10.2018 позивачу проведено виплату премії та надбавки за особливості проходження служби, які є складовими грошового забезпечення, за період з 01.10.2018 по 05.10.2018, тобто до моменту виключення позивача зі списків особового складу військової частини.

Таким чином суд встановив, що відповідач при виключені ОСОБА_1 зі списків особового складу частини не провів із ним повного розрахунку, а саме не виплатив грошове забезпечення за період з 14.09.2018 по 05.10.2018 в повному обсязі, що підтверджується наданою до матеріалів справи довідкою від 28.05.2020 №419 про нараховане щомісячне грошове забезпечення за грудень 2015 року - жовтень 2018 року.

Отже, твердження відповідача щодо правомірності виплати грошового забезпечення позивачу включно по 13.09.2018 не заслуговують на увагу та спростовуються встановленими судом обставинами.

З огляду на зазначене, суд вважає, що при звільненні з військової служби позивач мав право на отримання грошового забезпечення за вказаний період, а тому наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати такої. Отже позовні вимоги в цій частині необхідно задовольнити.

Друга позовна вимога про зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 невиплачене грошове забезпечення станом на день звільнення за період з 14.09.2018 по 05.10.2018 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.10.2018 з урахуванням раніше виплачених сум, є похідною від першої позовної вимоги, тому також підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2018 по день винесення судового рішення в адміністративній справі із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з нормами якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 КЗпП України, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З урахуванням викладеного суд зазначає, що стягнення такого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме:

- факту невиплати належних працівникові сум при звільненні;

- факту проведення з працівником остаточного розрахунку.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на час звернення позивачем до суду з цим адміністративним позовом та станом на час винесення рішення суду остаточного розрахунку із позивачем не проведено.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1 і 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, публічно-правовий спір - це спір, у якому, серед іншого, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Системний аналіз зазначених норм КАС України свідчить, що останній не передбачає захисту адміністративним судом прав та інтересів громадян на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони ще не порушені і спору з цього приводу не виникло.

Таким чином, позовна вимога зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.10.2018 по день винесення судового рішення в адміністративній справі із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44, є передчасною і не підлягає до задоволення.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному розмірі грошового забезпечення за вересень 2018 року (17 днів) та жовтень 2018 року (5днів);

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) невиплачене грошове забезпечення станом на день звільнення за період з 14.09.2018 по 05.10.2018 виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.10.2018 з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан