Справа № 640/26390/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Київ № 640/26390/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул.Саксаганського,1, Київ 33, 01033, )

до Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дегтярівська, 11-Г, Київ 119, 04119, )

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - позивач, АТ «ДПЗКУ») з позовом до Офісу великих платників податків Державної податкової служби України (далі - відповідач, Офіс ВПП ДПС), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 16.09.2019 № , № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.01.2020 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.02.2021 закінчене підготовче провадження, справу ухвалено розглядати в порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність висновків проведеної перевірки та винесених за її результатом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з підстав документального підтвердження факту вчинення господарських операцій з ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ», ТОВ «ВІТАГРО ІНВЕСТ», ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ», ТОВ «ОЛІВІН ГРУПП», ТОВ «ВЕГА-СГ».

З позиції відповідача, контролюючий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяв у межах повноважень, у порядку та в спосіб встановлений Конституцією та законами України. З огляду на викладене вказано про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, основним видом економічної діяльності АТ «ДПЗКУ» за КВЕД є:

70.10 Діяльність головних управлінь (хед-офісів) (основний);

01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур;

10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості;

46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;

46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами;

47.30 Роздрібна торгівля пальним;

52.10 Складське господарство;

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

У період з 24.07.2019 по 13.08.2019 Офісом великих платників податків ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку АТ «ДПЗКУ» по декларації за травень 2019 року (реєстраційний номер від 19.06.2019) з урахуванням уточнюючих розрахунків з метою перевірки відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

В ході проведення перевірки встановлено порушення АТ "ДПЗКУ":

- абз. 2 п. 187.1 ст. 187 п. 44.1 ст. 44, пп. 198.1, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 200.4 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у сумі 5 497 727 грн., яка підлягає зменшенню;

- п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на суму 9 326 227 грн.;

- абз. 2 п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, а саме невірне відображення у декларації з ПДВ за травень 2019 року суми операцій з вивезення товарів за межі митної території України на суму 32 121 231,00 грн, що не призвело до завищення/заниження суми податкового кредиту та суми, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку р. 20.2.1 податкової декларації з ПДВ за травень 2019 року.

16.09.2020 Офісом ВПП ДПС винесено податкові повідомлення-рішення:

- № про завищення суми бюджетного відшкодування на 9326227 грн., штрафні (фінансові) санкції (штраф) - 4663113,5 грн.

- № про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 5494308 грн.

Не погоджуючись із висновками, викладеними в акті перевірки та винесеними за її результатами податковими повідомленнями-рішеннями, 03.10.2019 АТ "ДПЗКУ" звернулось до відповідача зі скаргою (вих.№130-2-19/6193).

Рішенням про результати скарги від 05.12.2019 №11956/6/99-00-08-05-02 ДПС України залишено без змін податкові повідомлення-рішення Офісу ВПП ДПС від 16.09.2020 №, №, а скаргу - без задоволення.

Позивач вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України), який набрав законної сили 01.01.2011.

Згідно з п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За правилами п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктами 201.1, 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг).

Згідно п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Виходячи із вищезазначеної норми, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Таким чином, формування податкового кредиту для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість чи визначення податкового зобов`язання з податку на прибуток має бути фактично здійснене і підтверджене належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Перевіряючи правомірність дій відповідача у винесенні спірних податкових повідомлень-рішень суд виходить з наступного.

1. Податковим повідомленням-рішенням від 16.03.2019 № за формою В1 зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 9 326 227,00 грн. та застосовано штрафну санкцію 4 663 113,50 грн.

За результатами перевірки встановлено завищення значення рядка 20.2.1 декларації за травень 2019 року на суму 9 326 227 грн.

Перевірка правомірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ охопила декларації починаючи з попередніх звітних (податкових) періодів, в яких виникло від`ємне значення ПДВ до звітного (податкового) періоду, за який задекларовано бюджетне відшкодування ІІДВ.

Згідно акту перевірки:

- платником не враховано результати перевірки за лютий 2019 року від 17.05.2019 №1393/28-10-41-01/37243279, а саме порушення ПАТ «ДПЗКУ» п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит по декларації з податку на додану вартість за лютий 2019 року по взаємовідносинах з ПП «АГРОЕКОКОНСАЛТ» () на суму 711 303 грн., ТОВ «АГРОЧЕ ПЛЮС» () на суму 4 649 138,15грн., що призвело до завищення р. 21 Податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» у сумі 5 360 441,15 грн.

- платником не враховано результати перевірки за березень 2019 року від 20.06.2019 №1845/28-10-41-01/37243279, а саме порушення ПАТ «ДПЗКУ» п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит по декларації з податку на додану вартість за березень 2019 року по взаємовідносинах з ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ» () на суму 1 285 777,93 грн., ТОВ «АГРОЧЕ ПЛЮС» () на суму 27 455 грн., що призвело до завищення р. 21 Податкової декларації з ПДВ за березень 2019 року «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» у сумі 1 313 232,93 грн.

- платником не враховано результати перевірки за квітень 2019 року від 19.07.2019 №2238/28-10-41-01/37243279, а саме порушення ПАТ «ДПЗКУ» п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит по декларації з податку на додану вартість за квітень 2019 року по взаємовідносинах з ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ» () на суму 844 548,64 грн., ТОВ «ВІТАГРО ІНВЕСТ» ( ) на суму 7 402 940,94грн., що призвело до завищення р. 21 Податкової декларації з ПДВ за березень 2019 року «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» у сумі 8 247 489,58 грн.

У зв`язку з чим контролюючим органом здійснено висновок про порушення позивачем п. 200.4 ст. 200 Кодексу та відображено таку суму у додатку « 3» до податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2019 року «Розрахунок суми бюджетного відшкодування», в результаті чого завищено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку р. 20.2.1 податкової декларації з ПДВ за травень 2019 року в розмірі 9 326 227,33 грн.

З цих підстав суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За правилами п. 75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

У силу вимог п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Так, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності такої обставини - платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Аналіз вказаної норми Податкового кодексу України дає підстави стверджувати, що перевірка за п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України має відмінність, застосування якої залежить від того, чи заявлено платником податку відшкодування з бюджету податку на додану вартість. Якщо так, для проведення перевірки необхідна наявність підстав, визначених у розділі V цього Кодексу. Якщо бюджетне відшкодування не заявлено - така вимога відсутня.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.05.2019 у справі №813/3175/15.

У той же час, відповідно до абз.2 п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені п.п. 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Тобто, норми абз.2 п.78.2 ст.78 Податкового кодексу України носять імперативний характер, тобто є обов`язковими для виконання контролюючими органами.

Таким чином, контролюючим органам забороняється проводити документальні позапланові перевірки, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Подібна правова позиція була висловлена і в постановах Верховного Суду від 13.06.2018 по справі №803/266/16, від 21.12.2018 по справі № 813/2028/16, згідно яких заборона на проведення документальних позапланових перевірок, які передбачені підпунктами 78.1.1, 78.1.4, 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, у разі, якщо питання, що є предметом такої перевірки, були охоплені під час попередніх перевірок платника податків.

Документальна позапланова виїзна перевірка позивача проведена на підставі п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України - з метою перевірки відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис грн., однак висновки перевірки, відображені у податковому повідомленні-рішенні від 16.03.2019 № зроблені з урахуванням результатів попередніх перевірок платника податків, що суперечить нормам п. 78.2 ст. 78 Податкового кодексу України.

З наведених підстав, суд вважає податкове повідомлення-рішення від 16.03.2019 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

2. Податковим повідомленням-рішенням від 16.03.2019 № за формою В4 зменшено суми від`ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 5 494 308,00 грн.

Порушення виявлені при перевірці відображення в податковому обліку господарських відносин позивача з ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ», ТОВ «ВІТАГРО ІНВЕСТ», ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ», ТОВ «ОЛІВІН ГРУПП», ТОВ «ВЕГА-СГ».

В акті перевірки зазначено, що проведеною перевіркою наданих АТ «ДПЗКУ» первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, фактів по вищевказаним контрагентам, встановлено, що здійснені господарські операції не підтверджуються наданими до перевірки первинними документами, у зв`язку з відсутністю легального походження товару, необхідних трудових ресурсів у контрагентів, транспортних засобів та іншого майна, яке економічно необхідне для здійснення такої діяльності, відсутністю первинних документів, які повинні супроводжувати такі операції згідно чинного законодавства.

Окрім цього вказано на сумнівну податкову правосуб`єктність контрагентів позивача з огляду на наявні відкриті кримінальні провадження, де останні фігурують або просто згадуються, а також щодо постачальників вказаних контрагентів.

У зв`язку з наведеним, контролюючий орган прийшов до висновку про нереальність здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду при розгляді справ даної категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції, зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

1. Щодо взаємовідносин з ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ».

Матеріалами справи підтверджено, що 23.04.2019 між ПАТ «ДПЗКУ» (покупець) та ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ» (постачальник) укладено договір поставки №18, згідно якого постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2018 року.

Згідно додаткової угоди №1 від 23.04.2019 до договору визначено кількість та ціну товару, що постачається - насіння соняшника у кількості 500 тон в загальній вартості 5250000 грн. з ПДВ.

В підтвердження здійснення вказаної господарської операції до матеріалів справи долучено видаткову накладну від 14.06.2019 №11; квитанцію №000001149 від 14.06.2019 на приймання до переробки давальницького насіння і розрахунку видачі належної продукції; товарно-транспортні накладні (далі - ТТН) від 14.06.2019; акт № від 14.06.2019.

Додатковою угодою від 06.05.2019 №2 до договору поставки від 23.04.2019 №18 обумовлено поставку насіння соняшника у кількості 439,00 тон, за ціною 9 0000,00 грн. за тону без ПДВ, на загальну суму 4 741 200,00 грн. в тому числі ПДВ 790 200,00 грн.

В підтвердження здійснення вказаної господарської операції до матеріалів справи долучено видаткову накладну від 18.06.2019 №13; квитанцію №000001156 від 18.06.2019 року на приймання до переробки давальницького насіння і розрахунку видачі належної продукції; ТТН від 18.06.2019.

26.04.2019 між вищезазначеними сторонами також укладено договір поставки №188.

Додатковою угодою від 26.04.2019 №001ПЗ до договору поставки від 26.04.2019 №188 обумовлено поставку пшениці 3 класу у кількості 500,000 тон, за ціною 5 166,67 грн. за тону без ПДВ, на загальну суму 3 100 002,00 грн., в тому числі ПДВ 516 667,00 грн.

Додатковою угодою від 26.04.2019 №2 внесено зміни до договору в частині кінцевої дати поставки.

В підтвердження здійснення вказаної господарської операції до матеріалів справи долучено видаткову накладну від 07.06.2019 №1; складську квитанцію на зерно від 07.06.2019 №591; акт приймання-передачі зерна від 07.06.2019 №1; картку аналізу зерна від 07.06.2019 №1554.

26.04.2019 між вищезазначеними сторонами також укладено договір поставки №187.

Додатковою угодою від 26.04.2019 №001ПЗ до договору поставки від 26.04.2019 року №187 обумовлено поставку пшениці 3 класу у кількості 600,000 тон, за ціною 5 166,67 грн. за тону без ПДВ, на загальну суму 3 720 002,40 грн., в тому числі ПДВ 620 000,40 грн.;

Додатковими угодами від 26.04.2019 №1, від 21.05.2019 №2 внесено зміни до договорів.

В підтвердження здійснення вказаної господарської операції до матеріалів справи долучено рахунок на оплату від 10.05.2019 №811; видаткову накладну від 07.06.2019 №2; складську квитанцію на зерно від 07.06.2019 №563; акт приймання-передачі зерна від 07.06.2019 №1; картку аналізу зерна від 07.06.2019 №61-пп.

Оплата поставленого товару по вищевказаним договорам підтверджена платіжними дорученнями: від 14.05.2019 №4360, від 08.05.2019 №4038, від 14.05.2019 №4359.

Всі вказані вище документи були надані для перевірки, про що вказано перевіряючими в Акті перевірки.

Долученими до матеріалів справи первинними документами підтверджено, що поставлений товар реалізовано позивачем до ТОВ «Сармол» та ТОВ «Агропромінвест 08», а також експортовано за зовнішньоекономічним контрактом №ЕХР110619-SFM від 11.06.2019 до Італії.

В акті перевірки контролюючий орган зазначив про наявність ознак ризику по контрагенту ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ» з посиланням на ухвалу Дніпровського районного суд міста Києва від 07.06.2019 по справі №755/11871/17.

В єдиному реєстрі судових рішень у вказаній справі оприлюднено 51 ухвалу від 07.06.2019.

Згідно ухвал, протягом 2019 року на території Київського регіону невстановленими особами здійснено реєстрацію та придбання суб`єктів господарювання з окремими ознаками фіктивності з місячним оборотом до 600 тис. грн. з метою уникнення їх блокування СМКОР, а саме: ТОВ «Вівілес груп» (), ТОВ «Твідум» (), ТОВ «Багбенал» (), ТОВ «Альпоам» (), ТОВ «Крітікал Строй» (), ТОВ «Вейстінг груп» (), ТОВ «Мак Ларен» (), ТОВ «Молдентрейден» (), ТОВ «Авентагруп» (), ТОВ «Мегалит ЛТД» (), ТОВ «Амаранд» (), ТОВ «Восток-трейдінг» (), ТОВ «Гудшоп» (), ТОВ «Інфо компані» (), ТОВ «Квестор компані» (), ТОВ «Еко-аск груп» (), ТОВ «Брок-фінанс груп» (), ТОВ «Ніко менеджмент» (), ТОВ «Ві-строймаркет» (), ТОВ «Трейд плейс» (), ТОВ «Рок-вінтер» (), ТОВ «Венера 2005» (), ТОВ «Возанторс» (), ТОВ «Відень груп 2018» (), ТОВ «Тарут-про» (), ТОВ «Папер клин» (), ТОВ «Брунотел» (), ТОВ «Джорджия фм» (), ТОВ «Монотрейд» (), ТОВ «Донсвіт» (), ТОВ «Стор групп» (), ТОВ «Волно-Вегас» (), ТОВ «ІК «Інвест-авеню» (), ТОВ «Кренінгстар» ().

Серед вказаного переліку відсутнє ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ», посилання на останнє присутнє з огляду на те, що деякі з вказаних в переліку товариств є його контрагентами з реалізації товарів сільськогосподарського призначення.

2. Щодо операцій з ТОВ «ВІТАГРО ІНВЕСТ».

Матеріалами справи підтверджено, що 04.03.2019 між ПАТ «ДПЗКУ» (покупець) та ТОВ «ВІТАГРО ІНВЕСТ» (постачальник) укладено договір поставки №83, згідно якого постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2018 року.

Додатковими угодами до вказаного договору поставки визначено кількість та ціну товару, що постачається, внесено зміни щодо кінцевого строку поставки, тощо.

В підтвердження здійснення вказаної господарської операції до матеріалів справи долучено рахунок-фактура від 11.05.2019 №СФ-0000025; видаткову накладну від 08.05.2019 №РН-0000032; залізничну накладну від 03.05.2019 №44505816; залізничну накладну від 04.05.2019 №44517811; рахунок-фактуру від 08.05.2019 №СФ-0000024; видаткову накладну від 12.05.2019 №РН-0000045; ТТН від 12.05.2019; рахунок-фактуру від 13.05.2019 №СФ-0000028; видаткову накладну від 11.05.2019 №РН-0000042; видаткову накладну від 12.05.2019 №РН-0000044; ТТН; рахунок-фактуру від 13.05.2019 №СФ-0000026; видаткову накладну від 11.05.2019 №РН-0000038; рахунок-фактуру від 13.05.2019 року №СФ-0000027; видаткову накладну від 12.05.2019 №РН-0000043; рахунок-фактуру від 21.05.2019 №СФ-0000030; видаткову накладну від 20.05.2019 №Р11-0000048; залізничну накладну від 15.05.2019 №44647154; рахунок-фактуру від 24.05.2019 №СФ-0000029; видаткову накладну від 24.05.2019 №РН-0000054;

Оплата поставленого товару по вищевказаним договорам підтверджена платіжними дорученнями: від 30.05.2019 №941866, від 10.05.2019 №К941290, від 21.05.2019 №941672, від 21.05.2019 №941673, від 30.05.2019 року №941867.

Всі вказані вище документи були надані для перевірки, про що вказано перевіряючими в Акті перевірки. Наведені документи свідчать про фактичне придбання позивачем Товару згідно Договору.

Долученими до матеріалів справи первинними документами підтверджено, що поставлений товар реалізовано позивачем за зовнішньоекономічними контрактами від 13.06.2019 №EXP130619-FC/2, від 29.05.2019 №EXP290519-FC, від 29.05.2019 №EXP290519-FC/2, від 30.05.2019 №EXP300519-FC та ВМД від 02.07.2019 №UA504120/2019/105169, від 11.07.2019 №UA500040/2019/007154, від 24.06.2019 №UA500040/2019/006558, від 03.07.2019 №UA500040/2019/006803.

В акті перевірки, ознаки ризиковості вказаного контрагента обумовлені посиланням на вищезазначену ухвалу Дніпровського районного суд міста Києва від 07.06.2019 по справі №755/11871/17.

3. Щодо операцій з ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ».

Матеріалами справи встановлено, що в перевірений період між ПАТ «ДПЗКУ» (покупець) та ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ» (постачальник) укладено договори поставки, згідно яких постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2018 року, а саме: від 30.01.2019 №КИР0128-С; від 30.10.2019 №КИР0129-С; від 31.01.2019 №КИР0130-С; від 04.02.2019 №ЧРК0199-С; від 05.02.2019 №ПОЛ0228-С; від 07.02.2019 №ПОЛ0236-С.

Додатковими угодами до вказаного договору поставки визначено кількість та ціну товару, що постачається, внесено зміни щодо кінцевого строку поставки, тощо

В підтвердження здійснення вказаних господарських операцій до матеріалів справи долучено рахунки на оплату, видаткові накладні та ТТН.

Оплата поставленого товару по вищевказаним договорам підтверджено платіжними дорученнями.

Всі вказані вище документи були надані для перевірки, про що вказано перевіряючими в Акті перевірки.

Також, на виконання п. 10.3 та 11.3 договорів від 30.01.2019 №КИР0128-С, від 30.01.2019 №КИР0129-С, від 31.01.2019 №КИР0130-С, від 04.02.2019 №ЧРК0199-С, від 05.02.2019 №ПОЛ0228-С, від 07.02.2019 №ГЮЛ0236-С ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ» надав копії документів по ланцюгу постачання: договори поставки, специфікації, видаткові накладні, листи.

Щодо подальшої реалізації придбаного товару судом встановлено, що AT «ДПЗКУ» останній реалізовувався на експорт за зовнішньоекономічними контрактам від 25.07.2018 №ЕХР250718-FC; №ЕХР291118-FC від 29.11.2018; від 28.05.2019 EXP270519-FC/2; від 29.05.2019 № EXP290519-FC/2 та ВМД від 01.03.2019 UA500040/2019/002491; від 11.03.2019 UA500040/2019/002808, від 11.06.2019 UA500040/2019/006199, від 14.06.2019 UA500040/, від 24.06.2019 UA006558.

Згідно акту перевірки, у провадженні Відділення №2 Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області перебуває кримінальне провадження за №0000088 від 05.04.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 Кримінального кодексу України, відповідно до якого службові особи ДП "Полтавський КХП" (), діючи за попередньою змовою зі службовими особами філії "Хлібна база №88", зловживаючи службовим становищем, шляхом підробки договорів складського зберігання, протиправно заволоділи майном ДП "Полтавський КХП".

Перевіркою встановлено, що серед власників обсягу зерна, що знаходиться на зберіганні філії "Хлібна база №88" ДП "Полтавський КХП" вказано, в тому числі, ПАТ «ДПЗКУ», а постачальником вказаного зерна було ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ».

З наведених підстав позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення коштів за втрачене зерно з ДП "Полтавський КХП" (справа №917/1746/19). Серед третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, у справі приймало участь ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ».

Як вбачається з інформації отриману з відкритих джерел Єдиного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.06.2020 у справі №917/1746/19 первісний позов задоволено повністю; стягнуто з Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" 72125486,30 грн. вартості втраченої продукції, 3606274,32 грн. штрафу за порушення строків відвантаження зерна, 1442509,73 грн. штрафу за втрату зерна, 672350,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

4. Щодо операцій з ТОВ «ОЛІВІН ГРУПП».

14.05.2019 між ПАТ «ДПЗКУ» (покупець) та ТОВ «ОЛІВІН ГРУПП» (постачальник) укладено договір постачання незернової сировини №25/19, згідно якого постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність покупця незернову сировину для виготовлення комбікормів на філію ПАТ «ДПКЗУ» «Ізюмський КХП».

Специфікацією від 14.05.2019 №1 обумовлено поставку шроту соняшникового ДСТУ 4638:2006 у кількості 100,00 тон на загальну суму 555 000,00 грн.; специфікацією від 21.05.2019 №2 обумовлено поставку макухи соняшникової ДСТУ 4638:2006 у кількості 60,00 тон на загальну суму 329 999,76 грн.

В підтвердження здійснення вказаної господарської операції до матеріалів справи долучено видаткову накладну від 31.05.2019 №409; ТТН від 31.05.2019 №255; видаткову накладну від 31.05.2019 №410; ТТН від 31.05.2019 №256; видаткову накладну від 29.05.2019 №392; ТТН від 29.05.2019 №239; видаткову накладну від 28.05.2019 №382; ТТН від 28.05.2019 №230; видаткову накладну від 21.05.2019 №342; ТТН від 21.05.2019 №190; видаткову накладну від 21.05.2019 №343; ТТН від 21.05.2019 №191.

Оплата за поставлений товар підтверджується платіжними дорученнями: від 25.09.2019 №670, від 23.05.2019 №672, від 04.06.2019 №705, від 04.06.2019 №709, від 06.06.2019 №726, від 11.06.2019 №734.

Вказаний товар був реалізований до кінцевих споживачів ТОВ «СК Восток», ПНВП «Інтербізнес», ТОВ «Текро», ТОВ «Птахокомплекс «Морозівка Агро», СТОВ «Маяк», ТОВ «Слов`янська хохлушка» у вигляді комбікормів.

5. Щодо операцій з ТОВ «ВЕГА-СГ».

Матеріалами справи встановлено, що в перевірений період між ПАТ «ДПЗКУ» (покупець) та ТОВ «ВЕГА-СГ» укладено договори поставки, згідно яких постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність покупця зерно українського походження врожаю 2018 року, а саме: від 30.01.2019 №ОДН0073-С; від 30.01.2019 №ОДН0074-С.

Додатковою угодою від 30.01.2019 №001КЗ обумовлено поставку кукурудзи 3 класу, врожаю 2018 року у кількості 1000,00 тон на загальну суму 5 700 000,00 грн. в тому числі 950 000,00 грн.

В підтвердження здійснення вказаної господарської операції до матеріалів справи долучено рахунок на оплату від 31.01.2019 №4; рахунок на оплату від 31.03.2019 №5; видаткову накладну від 31.01.2019 №3; ТТН від 31.01.2019 №630829; ТТН від 31.01.2019 №630828.

Повний розрахунок з ТОВ «ВЄГА-СГ» підтверджено платіжним дорученням від 07.02.2019 №912607.

Додатковою угодою від 30.01.2019 №001 КЗ обумовлено поставку кукурудзи 3 класу, врожаю 2018 року у кількості 1500,00 тон на загальну суму 8 474 994,00 грн. в тому числі 1 412 499,00 грн ПДВ.

В підтвердження здійснення вказаної господарської операції до матеріалів справи долучено додаткову угоду від 01.02.2019 №1; додаткову угоду від 02.02.2019 №2; рахунок на оплату від 31.01.2019 №1; рахунок на оплату від 31.01.2019 №3; видаткову накладну від 31.01.2019 №2; ТТН від 31.01.2019 №630704; ТТН від 31.01.2019 №630705; ТТН №630706 від 31.01.2019; ТТН №630707 від 31.01.2019; ТТН №630701 від 31.01.2019; ТТН №630708 від 31.01.2019; ТТН №630703 від 31.01.2019;ТТН №630724 від 30.01.2019; ТТН №630755 від 30.01.2019.

Оплата здійснена в повному обсязі, що підтверджується наступним платіжним дорученням від 13.02.2019 №912685.

Також, на виконання п. 11.3 вказаних договорів, постачальник по ланцюгу постачання надав наступні копії документів: договір купівлю-продажу від 29.01.2019 №29-01-2019, специфікацію №1 від 29.01.2019, видаткову накладну від 30.01.2019 №25, договір купівлю-продажу від 29.01.2019 №29/01/2019, специфікацію №1 від 29.01.2019, видаткову накладну від 30.01.2019 №19.

В підтвердження подальшої реалізації придбаного товару суду надано зовнішньоекономічні контракти від 31.10.2018 № ЕХРЗ11018-FC/1, від 25.07.2019 № EXP250718-FC та ВМД від 22.02.2019 №UA500040/2019/002247, від 01.03.2019 №UA500040/2019/002491.

Мотивуючи нереальність вказаних господарських операцій, контролюючий орган посилається на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 23.04.2019 по справі № 757/20399/19-к та матеріали кримінального провадження № 0004299 від 17.11.2017 за фактами вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 209. ч. 3 ст. 212. ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України.

В ухвалі Печерського районного суду міста Києва від 23.04.2019 по справі № 757/20399/19-к зазначено, що у ході досудового слідства в кримінальному провадженню зібрано достатньо доказів та встановлені підстави, які свідчать що група осіб, використовуючи реквізити суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), в тому числі, ТОВ «ВЕГА-СГ» (), здійснюють діяльність по незаконному виведенню безготівкових коштів у тіньовий, тобто неконтрольований державою, обіг, що стало підставою для накладення арешту на його майно.

Однак, ухвалою Київського апеляційного суду від 18.07.2019 у вказаній справі, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 23.04.2019 по справі №757/20399/19-к скасована відносно ТОВ «ВЕГА-СГ».

Статтею 3 Закону України №996-ІV від 16.07.1999 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV) передбачено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону № 996-ХІV, первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок.

Крім того, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі ст. 1 Закону №996-ХІV господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

В акті перевірки не наведено, у чому саме надані позивачем первинні документи не відповідають наведеним вимогам Закону. Контрагент позивача на момент здійснення господарських операцій з ним був зареєстрований як юридична особа.

В акті перевірки не спростовано факту наявність контрагента позивача на час здійснення господарських операцій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також, складений за результатами перевірки акт перевірки не містить документальних підтверджень порушень при відображенні в обліку взаємовідносин з контрагентами за період, що підлягав перевірці. Вказане свідчить про те, що всі висновки у акті стосовно порушень позивача при роботі з контрагентом зроблені виключно з припущень перевіряючих, які не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку, що є порушенням Податкового кодексу України та Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015.

В акті перевірки суб`єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарської операції за укладеним договором, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність використання позивачем отриманого товарів, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків суб`єкта владних повноважень про вчинення господарської операції без мети реального настання правових наслідків.

Суд враховує, що АТ «ДПЗКУ» здійснює, в тому числі, діяльність з оптової торгівлі зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.

Тобто, зміст укладених з ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ», ТОВ «ВІТАГРО ІНВЕСТ», ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ», ТОВ «ОЛІВІН ГРУПП», ТОВ «ВЕГА-СГ» правочинів ні в якій мірі не суперечить видам діяльності товариства позивача, напроти, пояснює потребу придбання у вищенаведених контрагентів зернових культур.

Як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджено, що поставлений товар було реалізовано з метою отримання прибутку.

Наведене свідчить про наявність ділової мети та розумних економічних причин для здійснення вказаної операції.

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів відповідачем не надано, а судом не виявлено.

Стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він невизнаний судом недійсним.

Згідно з ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину укладені позивачем правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про взаємовідносини, які відбулись між учасниками такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Суд зазначає, що відповідачем ані в акті перевірки, ані до матеріалів справи не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність правочину позивача нормам цивільного законодавства.

Під час розгляду справи судом встановлено, що укладений між позивачем та його контрагентом договір не віднесено законом до нікчемних, також відсутні судові рішення про визнання їх недійсними.

Як зазначалося вище, первинні бухгалтерські документи в повному обсязі були надані позивачем та долучені судом до матеріалів справи, а тому правомірність формування витрат та податкового кредиту позивача підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, в акті перевірки відповідач посилається на те, що операції позивача із його контрагентами не підтверджуються стосовно наявності трудових та матеріальних ресурсів, які необхідні для виконання умов за договорами постачання.

Слід зазначити, що в акті перевірки не наводиться жодних доказів щодо відсутності трудових ресурсів у контрагента, лише посилання на надану податкову звітність.

В той же час, відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Вказана позиція висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.08.2018 справі №1570/4299/12.

Також слід зазначити, що чинним законодавством не пред`являються вимоги до суб`єктів підприємництва стосовно кількості працівників у штаті підприємства, наявності тих чи інших основних фондів, зокрема, складських приміщень, транспортних засобів, тощо, для здійснення господарської діяльності, отже на його правосуб`єктність та статус платника податків це жодним чином не впливає. Проте, податковий орган має довести, що відсутність таких ресурсів унеможливила в кожному конкретному випадку реальне виконання правочину.

Тож контролюючим органом, всупереч вимог ст. 77 КАС України, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів позивача трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених позивачем з контрагентами, як не було надано і доказів про наявність встановлених фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.

Посилання відповідача, на результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача для визнання угод нереальними суд розцінює безпідставними, а результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача не можуть бути допустимими доказами по справі. Чинним законодавством України не покладено обов`язку здійснення контролю за дотриманням постачальниками по ланцюгу вимог законодавства з оподаткування в їх господарській діяльності і у разі припущення ними будь-яких порушень нести за них негативні наслідки у вигляді позбавлення права на податковий кредит з податку на додану вартість, яке виникає в результаті сплати податку на додану вартість при придбанні товарів (робіт, послуг). Згідно Конституції і податкового законодавства передбачена індивідуальна відповідальність, згідно якої припущені порушення одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Обґрунтування податковим органом своїх висновків про нереальність господарської операції на підставі інформаційних баз даних є невмотивованими, оскільки у своїй діяльності відповідач повинен керуватися Конституцією України, Податковим кодексом України, законами України, іншими нормативними актами, відповідно до яких об`єктом документальної перевірки є первинні документи, які використовуються в бухгалтерському і податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, тоді коли інформаційні бази даних податкового органу не є об`єктом документальної перевірки.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23.07.2020 по справі №820/1376/16 зазначив, що будь - яка податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить інформативний характер. Посилання контролюючого органу на таку інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь - які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже така інформація не відповідає критерію юридичної значимості, та не є допустимими та достовірними доказами в розумінні процесуального Закону.

Також, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Звітування контрагентів до контролюючих органів не є критерієм правового статусу платника податків (позивача) щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Такої позиції дотримується Верховний суд при розгляді справи №808/1543/17, що висвітлена у постанові від 17.04.2018.

Також не знайшли свого належного підтвердження посилання відповідача на ризиковість контрагентів позивача з огляду на наявні відкриті кримінальні провадження, де останні фігурують або просто згадуються, а також щодо постачальників вказаних контрагентів.

Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Верховний Суд в постанові від 21.03.2018 у справі №822/1815/17 (адміністративне провадження №К/9901/221/17), матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.

Слід зазначити, що платник податків (покупець товарів) не має обов`язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням продавцем, відомості щодо реєстрації якого як юридичної особи містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України та як платника податку на додану вартість - у Реєстрі платників податку на додану вартість, вимог законодавства щодо створення підприємства, ведення його господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені підприємством (продавцем) або його посадовими особами порушення.

Допущені постачальником порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо нього та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.

Також, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладену у постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17 та від 26.02.2019 у справі №826/1536/18, Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13.01.2021 по справі №826/16023/16, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Таким чином, твердження контролюючого органу про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом у період, що перевірявся, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Окрім іншого, суд зазначає, що жодне з кримінальних проваджень або судових рішень, якими контролюючий орган аргументує ризиковість контрагентів позивача, не містить прямого посилань на їх фіктивність.

Таким чином, висновки перевірки в частині дослідження взаємовідносин позивача з ТОВ «ТЕРА-ПРОФІ», ТОВ «ВІТАГРО ІНВЕСТ», ТОВ «АГРО ТЕНДЕНЦІЇ», ТОВ «ОЛІВІН ГРУПП», ТОВ «ВЕГА-СГ» спростовується доказами, отриманими в ході розгляду справи.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновок про порушення позивачем податкового законодавства, зроблений відповідачем в акті перевірки, є необґрунтованим та недоведеним, у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення від 16.03.2019 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у загальному розмірі 19210 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.12.2019 №19081.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул.Саксаганського,1, Київ 33, 01033, ) до Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дегтярівська, 11-Г, Київ 119, 04119, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 16.09.2019 №.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 16.09.2019 №.

4.Стягнути на користь Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул.Саксаганського,1, Київ 33, 01033, ) до Офісу великих платників податків ДПС (вул. Дегтярівська, 11-Г, Київ 119, 04119, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС (Дегтярівська, 11-Г, Київ 119, 04119, код ЄДРПОУ 4314147).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська