Справа № 120/9199/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

22 вересня 2021 р. Справа № 120/9199/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Слободонюка М.В., розглянувши в письмовому провадженні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.08.2021 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

02.09.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, на спростування якого 06.09.2021 від представника позивача подано відповідь на відзив.

Окрім цього, представником відповідача також подано клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем (вх. № 54657/21 від 02.09.2021). Мотивуючи подане клопотання представник відповідача з-поміж іншого зауважив, що обов`язок щодо перерахунку та виплати відповідних сум, які оспорюються у даній справі, був у Адміністрації Державної прикордонної служби України, звідки позивач був звільнений з військової служби, а не у 24 прикордонного загону. У зв`язку із цим відповідач просив суд здійснити заміну первісного відповідача - військову частину НОМЕР_1 на належного відповідача - Адміністрацію Державної прикордонної служби України, адже відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Наступною ухвалою суду від 07.09.2021, з урахуванням положень ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), суд запропонував позивачу висловити письмово свої доводи, міркування або заперечення щодо можливості заміни первісного відповідача - військової частини НОМЕР_1 на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

На виконання вказаної ухвали суду від 07.09.2021, від позивача надійшли письмові заперечення проти заміни первісного відповідача які обґрунтовані тим, що відповідно до п. 1.3. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 20.05.2008 N 425, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем служби. При цьому, в даному ж пункті визначений вичерпний перелік умов, коли грошове забезпечення військовослужбовця виплачується не за місце служби. Зокрема, допомога на оздоровлення, надбавки за кваліфікацію та винагорода за тривалість безперервної служби, виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби. Як зауважує позивач, під час проходження ним військової служби з 10.06.2015 по 07.02.2019, він перебував на матеріальному та фінансовому забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ). При цьому, саме відповідачем нараховувались та виплачувались надбавки за кваліфікацію, винагорода за тривалість безперервної військової служби та допомога на оздоровлення, а тому саме ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) і були порушені права позивача на отримання гарантованого державою грошового забезпечення у належному розмірі.

Принагідно також звертає увагу, що застосування в межах даної адміністративної справи пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, є недоречним, позаяк на день виключення позивача зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач був розрахований за всіма видами належного йому на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Надалі, 17.09.2021 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, у яких останній повторно наполягав на здійсненні заміни первісного відповідача - військову частині НОМЕР_1 , належним відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирішуючи питання про заміну відповідача іншою особою, суд виходить з наступного.

Пунктом 9 частини 1 статті 4 КАС України встановлено, що відповідач це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно положень статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Так, відповідно до частин 3 - 5 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Так, предметом оскарження у межах заявлених позовних вимог є дії відповідача щодо проведення неповних виплат грошового забезпечення та компенсаційних виплат під час проходження позивачем військової служби в 2015-2018 роках, а саме в частині виплати надбавки за "класність" у розмірі 5,5% посадового окладу замість 11%, винагороди за тривалість 20 річної безперервної військової служби в розмірі у розмірі 50% від встановленого розміру та допомоги на оздоровлення без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди.

Натомість, на переконання суду, критерієм для визначення належності відповідача у даній справі є, власне, спрямованість змісту заявлених позовних вимог, а також встановлення факту перебування позивача ОСОБА_1 у списках особового складу відповідної військової частини та проходження ним там військової служби.

Зокрема, як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.06.2015 № 215-ос полковник ОСОБА_1 , призначений наказом Голови Державної прикордонної служби України від 25.05.2015 № 426-ос начальником 24 прикордонного загону, вважається таким, що прийняв посаду і приступив до виконання своїх обов`язків з 10.06.2015. Надалі, наказом Голови Державної прикордонної служби України від 07.02.2019 № 121-ос позивача було призначено на посаду заступника начальника штабу - начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та організації повсякденної діяльності штабу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, зокрема звільнивши з посади начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

У подальшому, відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 06.02.2020 № 116-ос позивача призначено заступником начальника управління - начальником відділу організації бойового застосування сил і засобів оперативного управління Департаменту охорони державного кордну Адміністрації Державної прикордонної служби України. Відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 16.07.2020 № 679-ос звільнено з військової служби за підпунктом "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а іншим наказом Голови Державної прикордонної служби України від 01.08.2020 № 737-ос позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тобто, дійсно, під час проходження позивачем військової служби з 10.06.2015 (день прийняття на посаду і початок виконання обов`язків) по 07.02.2019 (день виключення зі всіх видів забезпечення військової служби), позивач перебував на матеріальному та фінансовому забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ). Вказані обставини не заперечуються і самим відповідачем.

В контексті наведеного, суд враховує положення пункту 3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.05.2008 № 425 (далі по тексту - Інструкція № 425) (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), якими встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем служби. При цьому, в цьому ж пункті визначений вичерпний перелік умов, коли грошове забезпечення військовослужбовця виплачується не за місце служби (п.п. "а" - "г" Інструкція № 425).

Відповідно до п. 1.7 Розділу І Інструкції № 425 грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачене йому або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Крім того, згідно п. 3 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558 (далі по тексту - Інструкція № 558) (чинної на даний час) грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Так, аналіз наведених норм свідчить про те, що за період проходження позивачем військової служби в 2015-2019 роках в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) його грошове забезпечення мало здійснюватися саме даною особою.

Відтак, враховуючи, що позивач під час проходження ним військової служби з 10.06.2015 по 07.02.2019 перебував на матеріальному та фінансовому забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , а тому обов`язок щодо перерахунку та виплати відповідних сум, які оспорюються у даній справі, був покладений не інакше як військову частину НОМЕР_1 . Тобто, суд вважає, що війська частина 2193 в даному випадку є належним відповідачем у даній справі, а тому підстав для її заміни іншою особою не має.

Щодо перестороги відповідача відносно того, що у разі отримання рішень судів на користь військовослужбовця за результатами розгляду адміністративних позовів з вимогами про здійснення нарахування та виплати сум грошового забезпечення до кожної військової частини та останньої військової частини проходження служби, може виникнути ситуація подвійного нарахування та виплати військовослужбовцю одних і тих же сум грошового забезпечення, то такі судом визнаються безпідставними, оскільки ґрунтуються виключно на власних припущеннях відповідача, які нічим не підтверджені. Крім того, сам позивач звертаючись до суду зобов`язаний на виконання вимог п. 11 ч. 4 ст. 160 КАС України підтвердити про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Наразі позивачем у поданій до суду позовній заяві підтверджено відсутність інших позовів з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про заміну сторони у справі.

Керуючись ст.ст. 48, 248, 256 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання військової частини НОМЕР_1 про заміну неналежного відповідача у справі - відмовити.

Ухвала суду не оскаржується та набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович