Справа № 826/16327/18
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого-судді: Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання протиправною відмови, скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про:

- визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язання Міністерства оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в разі встановлення інвалідності II групи.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення було прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, також не були з`ясовані всі обставини справи, не досліджені та не враховані надані до суду першої інстанції докази.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з посвідченням від 07.08.2013 серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно військового квитка від 04.05.1971 НОМЕР_2 ОСОБА_1 призваний на дійсну військову службу з 04.05.1971, звільнений - 16.11.1973.

В архівній довідці від 16.08.19911 №2/53/046 зазначено, що ОСОБА_1 з 28.12.1971 по 14.09.1972 знаходився в спеціальному відрядженні в Об`єднаній Арабській Республіці та приймав участь у бойових діях.

Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України з встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 25.06.2013 №60, позивач отримав захворювання, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії. Висновок складено на підставі протоколу від 25.06.2013 №60.

Згідно із копією довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №656112, позивачу за наслідками повторного огляду встановлено інвалідність ІІ групи з 01.08.2013 у зв`язку виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Інвалідність ІІІ групи позивачу встановлено 01.07.2004 згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії МСЕ-103685.

Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 №37 відмовлено в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу 01.08.2013 інвалідності ІІ групи).

Приписами частини 6 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Згідно протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 №37 підставою для відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги зазначено встановлення позивачу інвалідності пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби.

Обставина проходження позивачем строкової служби в період з 28.121971 по 14.09.1972, коли він знаходився в спеціальному відрядженні в Об`єднаній Арабській Республіці та брав участь в бойових діях сторонами не заперечувалась.

Надаючи тлумачення пункту 6 статті 16 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.06.2018 у справі №750/5074/17 (відступивши від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №276/322/17) висловив правову позицію, за якою частиною шостою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції чинній з 01.01.2007 до 01.01.2014) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає (також наприклад, постанова Верховного Суду від 31.03.2021 справа №750/12361/17).

З огляду на наведене правове регулювання з урахуванням правових висновків Верховного Суду, зважаючи на те, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідність 01.08.2013, водночас строкову службу позивач проходив у 1971-1973 роках (звільнений зі служби 13.11.1973), тобто інвалідність установлено після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, відповідно в позивача не виникло право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги.

Разом з тим, суд вважає, що зазначення в протоколі комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 06.04.2018 №37 пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як правової підстави для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги є необґрунтованим, позаяк станом на час установлення позивачу інвалідності ІІ групи вказана норма не була чинною, тому не може поширюватись на позивача. Наведене не спростовує висновку суду про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Щодо наявності в позивача права на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення йому інвалідності ІІІ групи, то таких підстав позову не визначено, адже з заявою про отримання одноразової грошової допомоги позивач звернувся саме внаслідок установлення ІІ групи інвалідності.

Колегія суддів зазначає, що оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 30 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у позивача відсутнє.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Колегією суддів також враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а також зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
Судді: О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків