Справа № 700/437/21
Суддя: Яценко Г. М.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 700/437/21
Провадження №2-а/700/8/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді: Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кравець І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Лисянка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №700/437/21 (провадження №2-а/700/8/20) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Черкаській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу від 23.06.2021 року серії БАВ №031952,

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Черкаській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу від 23.06.2021 року серії БАВ №031952.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно постанови від 23.06.2021 року серії БАВ №031952 позивача притягнуто доадміністративної відповідальності за ч.1, ч.4 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

Так згідно постанови від 23.06.2021 року серії БАВ №031952 позивач, на думку поліцейських, 23.06.2021 року о 18:05 год, за адресою: провулок Поштовий, 8, смт.Лисянка, Звенигородського району, Черкаської області керував транспортним засобом «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , без права керування транспортним засобом, а саме будучи позбавленим права керування згідно постанови Шполянського районного суду Черкаської області від 14.04.2021 року. Своїми діями позивач вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП. Крім того, у постанові зазначено, що позивач вчинив адміністративні правопорушення передбачені ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

З постановою позивач не згідний, оскільки правил дорожнього руху не порушував, транспортним засобом не керував. Зазначає, що йому не було надано можливості ознайомитись із матеріалами справи та надати докази, не відібрані та не зафіксовані пояснення, не надано можливості користуватися юридичною допомогою.

За таких обставин, позивач вважає дії посадової особи Головного управління національної поліції в Черкаській області протиправними, а постанову незаконною. Крім того, при винесенні постанови поліцейським не було ознайомлено його з правами передбаченими ст.268 КУпАП та не дотримано виги ст.280 КУпАП. Вказані порушення, свідчать про незаконність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З урахуванням вищенаведеного, позивач просить визнати дії посадової особи Головного управління національної поліції в Черкаській області про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1, ч.4 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП незаконними та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 23.06.2021 року серії БАВ №031952 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1, ч.4 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 20.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати відповідно ст.263 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, встановлено відповідачам строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

Відповідач - представник Головного управління національної поліції в Черкаській області 20.08.2021 року надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю, з викладених у ньому мотивів.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Подання позову становить основну рушійну силу початку реалізації права на доступ до суду. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Белле проти Франції» («Bellet v. France») зазначив, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (заява № 23805/94, § 36). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Мултіплекс проти Хорватії» («Multiplex v. Croatia»), заява № 58112/00, § 45; «Кутіч проти Хорватії» («Kutic v. Croatia»), заява № 48778/99, § 25).

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.06.2021 року серії БАВ № 031952, вбачається, що ОСОБА_1 23.06.2021 року о 18:05 год, за адресою: провулок Поштовий, 8, смт.Лисянка, Звенигородського району, Черкаської області, керував транспортним засобом «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , без права керування транспортним засобом, а саме будучи позбавленим права керування згідно постанови Шполянського районного суду Черкаської області від 14.04.2021 року.

Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.126 КУпАП. Крім того, у постанові зазначено, що позивач вчинив адміністративні правопорушення передбачені ч.1 ст.126, ч.5 ст.121 КУпАП. Згідно постанови від 23.06.2021 року серії БАВ № 031952 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення штраф у розмірі 20400 грн.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст.126 КУпАП.

Пунктами 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст.126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.06.2021 року серії БАВ № 031952, позивач своїми діями, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП.

Так, диспозиція ч.4 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Згідно підпункту «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, законодавець чітко передбачив відповідальність саме за: «керування транспортним засобом».

Аналізуючи викладені норми суд дійшов висновку, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно встановити та беззаперечно довести факт керування транспортним засобом особою, тобто перебування особи у статусі водія, в іншому випадку у діях особи, якій пред`явлено таке обвинувачення, буде відсутній склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст.72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, у судовому засіданні було досліджено відеозапис із нагрудного відео реєстратора працівника поліції де зафіксовано події та обставини, які мали місце 23.06.2021 року, з яких вбачається, що позивач перебуває у салоні автомобіля, однак на відео відсутні дані як б підтверджували факт безпосереднього керування позивачем автомобілем, як і відсутній момент зупинки автомобіля та докази того, що автомобіль взагалі рухався. Позивач заперечує факт керування автомобілем, свідки події відсутні.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsarv.Turkey, п.282) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 р.).

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 року (принцип 7) рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади.

Європейський суд з прав людини, у своєму рішенні у справі «Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не було надано доказів на підтвердження винуватості позивача, вина його не доведена будь-якими доказами, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є необґрунтованим. У зв`язку із викладеним вище, інспектором поліції безпідставно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 126 КУпАП, а висновки посадової особи уповноваженої державою на виконання функцій щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, вказані в оскаржуваній постанові, не ґрунтуються на законі та дійсних обставинах.

Що стосується факту притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП, варто звернути увагу на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за частинами 1, 4 ст.126 та ч.5 ст.121 КУпАП. Справа щодо вказаних порушень одночасно розглядалась посадовою особою поліції, відтак на ОСОБА_1 накладено стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення. Вказані обставини відповідать положення закону, а саме ст.36 КУпАП.

Разом з тим, судом встановлено, що оскаржувана постанова не відповідає в повній мірі всім вимогам ст.283 КУпАП. Так, постанова не містить опису обставин, установлених під час розгляду справи, що стосуються правопорушень, передбачених ч.5 ст. 121 та ч.1 ст.121 КУпАП. В постанові викладено лише фактичні обставини, що стосуються правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.126 КУпАП.

Відтак, без викладу у постанові фактичних обставин справи за ч.1 ст.126 та ч.5 ст. 121 КУпАП, рішення суб`єкта владних повноважень про наявність в діянні особи складу правопорушень передбачених ч.5 ст. 121 та ч.1 ст. 121 КУпАП є безпідставним та неправомірним.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121, ч.1, ч.4 ст.126 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5-10, 14, 77, 139, 242-246, 250, 295, 297, 286 КАС України, ст.ст. 7, 245, 246, 247, 251, 254, 258, 279 КУпАП, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Черкаській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу від 23.06.2021 року серії БАВ №031952 - задовольнити.

Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1, ч.4 ст. 126, ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн на користь держави - скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1, ч.4 ст. 126, ч.5 ст.121 КУпАП закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду через Лисянський районний суд Черкаської області, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня з дня отримання копії рішення.

Суддя Г. М. Яценко