Справа № 160/9944/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-08-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2021 року Справа № 160/9944/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до пільгового стажу роботи та до страхового трудового стажу періодів роботи з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року (8 років 2 дня) на посаді за професією монтажник сталевих і залізобетонних конструкцій у Будівельному управлінні №3 треста Дніпрохімбуд (реорганізоване у ВАТ «Дніпрохімбуд») у призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 12.02.1997 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2006 року по 30.11.2020 року за період здійснення підприємницької діяльності як фізична особа - підприємець;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до страхового (загального) стажу та до пільгового стажу за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року (8 років 2 дня) на посаді за професією монтажник сталевих і залізобетонних конструкцій у Будівельному управлінні №3 треста Дніпрохімбуд (реорганізоване у ВАТ «Дніпрохімбуд»), з 12.02.1997 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2006 року по 19.11.2014 року за період здійснення підприємницької діяльності як фізична особа - підприємець за професією (посадою), як працівнику зайнятого повний робочий день на роботах з особо шкідливими і особо важкими умовами праці, згідно з п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що у зв`язку з досягненням ним 57-ми років, 16 грудня 2020 року він звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відмова у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 була мотивована тим, що за результатами розгляду документів загальний стаж для призначення пенсії складає 26 років 7 місяців 11 днів і у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 7,6 років та загального стажу 28 років.
З урахуванням викладених обставин, позивач вважає протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні пенсії на пільгових умовах та просить суд зобов`язати зарахувати відповідачу до пільгового стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року (8 років 2 дня) на посаді за професією монтажник сталевих і залізобетонних конструкцій у Будівельному управлінні №3 треста Дніпрохімбуд (реорганізоване у ВАТ «Дніпрохімбуд»), що і стало підставою для звернення до суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вперше 16.12.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, разом з якою надано довідку від 23.01.2020 року №1 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період роботи з 27.07.1982 по 30.07.1990.
Листом від 21.12.2020 вих.№250850 відділ призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу за Списком № 2 та загального стажу 28 років.
Головним управлінням було складено Акт №586/0400-011002-09 щодо дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питань достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії.
Перевірку проведено з відома та в присутності ліквідатора відкритого акціонерного товариства Дніпрохімбуд.
Перевіркою було встановлено, що в первинних документах зазначено, мовою оригіналу:
- «27.07.1982 принят монтажником стальных и железобетонных конструкций 4 разряда в строительное управления №3 треста «Днепрохимстрой», приказ принятия от 16.07.1972 №63»;
- «30.07.1990 уволен по уходу за больным, приказ об увольнении от 26.07.1990 № 77».
При перевірці первинних документів та даних зазначених у довідці від 23.01.2020 №1, розбіжностей не встановлено.
Головним управлінням підтверджено, що первинні документи, використані при проведенні перевірки достовірні, надані в повному обсязі, а додаткових документів, що свідчать про діяльність підприємства за період, що перевірявся, не має.
Спірні періоди роботи з 27.07.1982 по 26.07.1990 (8 років 2 дня) на посаді монтажник сталевих і залізобетонних конструкцій у Будівельному управлінні №3 треста Дніпрохімбуд зараховано до загального стажу роботи ОСОБА_1 . Проте, підстав для зарахування періоду з 27.07.1982 по 26.07.1990 (8 років 2 дня) до пільгового стажу роботи за Списком №2 у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області немає.
Згідно із зазначеним Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється Комісіями з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, які створені при Головних управліннях Пенсійного фонду України.
ОСОБА_1 проігнорував пропозицію Головного управління Пенсійного фонду та додатково документів про підтвердження спірних періодів роботи на розгляд Комісії до Головного управління не надавав.
Враховуючи вищевикладене, на думку представника відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмову Головного управління у призначенні пенсії відповідно до Закону України №1058-ІУ та зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 27.07.1982 по 30.07.1990 є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Щодо вимог позивача зобов`язати Головне управління зарахувати періоди роботи з 12.02.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2006 по 19.11.2014 за період здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець, Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області пояснює наступне.
19 травня 2021 на адресу Головного управління надійшов адвокатський запит з питання пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .
Головним управлінням враховані періоди підприємницької діяльності ОСОБА_1 відповідно до сплачених страхових внесків.
Виходячи з відзиву, відповідач вважає за доцільним період роботи з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року (8 років 02 дні) на посаді за професією монтажник сталевих і залізобетонних конструкцій у Будівельному управлінні №3 треста Дніпрохімбуд (реорганізоване у ВАТ «Дніпрохімбуд») врахувати лише до загального страхового стажу, оскільки після перевірки довідки від 23.01.2020 року №1 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки Комісією відповідача розбіжностей щодо періоду роботи не знайдено, тому цей період врахований відповідачем до загального трудового стажу, однак, цей період роботи не врахований відповідачем до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2.
Довідкою від 23.01.2020 року №1, яка видана ліквідатором ВАТ "Дніпрохімбуд", підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року виконував монтаж стальних і залізобетонних конструкцій за професією, посадою монтажник сталевих і залізобетонних конструкцій, що передбачена Списком 2 розділ XXIX підрозділ «а», підстава постанова Кабінету Міністрів України №1173 від 22.08.1956 року.
Тобто період, який відповідачем врахований до загального страхового стажу, у відповідності до вимог законодавства має бути врахований до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №2.
Щодо вимоги зарахувати періоди роботи з 12.02.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2006 по 19.11.2014 за період здійснення підприємницької діяльності як фізична особа-підприємець, позивач зазначає таке.
З урахуванням прикінцевих положень Закону №1058, страховий стаж роботи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 з 12.02.1997 по 30.06.2000 (включно) підтверджується довідкою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 04.01.2019 року №778/04-35-55-10-01, отже цей період протиправно не включений відповідачем до загального страхового стажу.
Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 200 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Позивач вважає, що надані ним документи: платіжки, звіти, патент, ліцензійна картка та інше, підтверджують, що позивач у період з 12.02.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2006 по 19.11.2014 здійснював підприємницьку діяльність із сплатою всіх необхідних платежів та відрахувань на підставі патентів та документів дозвільного характеру.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у зв`язку із досягненням пенсійного віку, 16 грудня 2020 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.
Листом від 21 грудня 2020 вих.№250850 відділ призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив позивача про відмову в призначенні пенсії через відсутність необхідного пільгового стажу за списком № 2 та загального стажу 28 років.
13 січня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до загального стажу роботи періоду роботи фізичною особою-підприємцем з 01.01.1998 року до 30.06.2000 року.
03 квітня 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, до якої долучено пакет документів на підтвердження стажу роботи у спірні періоди.
29 квітня 2021 року відділ перерахунку пенсій №5 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомив позивача, що для повторного розгляду заяви про призначення пенсії та додатково наданих документів останньому необхідно звернутись до сервісного центру або через веб-портал.
Позивач 14 травня 2021 року із заявою та 19 травня 2021 року через свого представника із запитом звернулись до відповідача про надання інформації, які саме періоди роботи не взяті до уваги і не враховані для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, в тому числі і пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України із зазначенням підстав та посиланням на конкретні норми законодавства.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27 травня 2021 року №0400-010304-8/71926 повідомлено представника позивача, що після проведення перевірки управлінням контрольно-перевірочної роботи достовірності відображеної інформації у пільговій довідці №1 від 23.01.2020 року виданій ВАТ "Дніпрохімбуд", ОСОБА_1 підтверджено пільгову роботу за списком №2 - 08 років 02 дні.

Також, згідно довідки Державної фіскальної служби (ДФС) у Дніпропетровській області №778/04-35-55-10-01 від 04.01.2019 з 12.02.1997 по 19.11.2014 ОСОБА_1 перебував на обліку в Кам`янській державній податковій інспекції, як фізична особа-підприємець та здійснював підприємницьку діяльність на загальній та спрощеній системах оподаткування.

За результатами розгляду заяви прийнято рішення про відмову у призначені пенсії на пільгових умовах за Списком №2, яка мотивована тим, що за результатами розгляду документів загальний стаж для призначення пенсії складає 26 років 7 місяців 11 днів і у зв`язку з відсутністю пільгового стажу 7,6 років та загального стажу 28 років.

Позивач вважає протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що і стало підставою для звернення до суду із позовною заявою.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Як визначено п.1 ч.2 ст.114 Закону України №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами п."б" ст.13 Закону №1788, п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058 передбачають право на пенсію працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи

Відповідно до ст.56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

Аналогічні положення містились і в редакції Закону №1058, яка діяла у спірний період трудової діяльності позивача.

Згідно з п.2 Указу Президента від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (який був чинний на момент здійснення позивачем підприємницької діяльності) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.

Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.

Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладається єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19 жовтня 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України» передбачено, що до Пенсійного фонду України органами місцевого бюджету перераховуються 10 відсотків від суми фіксованого податку, 17 відсотків від суми коштів, одержаних від продажу спеціальних торгових патентів, та відділеннями Державного казначейства України 42 відсотки від сум єдиного податку, 68 відсотків від сум фіксованого сільськогосподарського податку.

Із вищенаведених норм законодавства вбачається, що для зарахування періоду роботи до страхового стажу необхідною та обов`язковою умовою є сплата страхових внесків за вказаний період.

Статтею 1 Закону №1058 визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058 доповнено пунктом 3-1 наступного змісту: До страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із ст.26 цього Закону включаються періоди: 11 ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку.

Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Законом України «Про систему оподаткування» (який діяв на момент реєстрації позивача як фізичної особи - підприємця) визначено принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов`язки і відповідальність платників.

Платниками податків і зборів (обов`язкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов`язок сплачувати податки і збори (обов`язкові платежі) (ст.4 Закону №1251).

Об`єктами оподаткування є доходи (прибуток), додана вартість продукції (робіт, послуг), вартість продукції (робіт, послуг), у тому числі митна, або її натуральні показники, спеціальне використання природних ресурсів, майно юридичних і фізичних осіб та інші об`єкти, визначені законами України про оподаткування (ст.6 Закону № 1251).

Відповідно до статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (який діяв на момент реєстрації позивача як фізичної особи - підприємця) від 26 грудня 1992 року №13-92 платниками прибуткового податку (суб`єктами оподаткування) в Україні є громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства (надалі - громадяни) як ті, що мають, так і ті, що не мають постійного місця проживання в Україні. До громадян, що мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні у цілому не менше 183 днів у календарному році.

Статтею 2 Декрету встановлено, що об`єктом оподаткування у громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, є сукупний оподатковуваний доход за календарний рік (що складається з місячних сукупних оподатковуваних доходів), одержаний з різних джерел, як на території України, так і за її межами. При визначенні сукупного оподатковуваного доходу враховуються доходи, одержані як в натуральній формі, так і в грошовій (національній або іноземній валюті). Доходи, одержані в натуральній формі, зараховуються до сукупного оподатковуваного доходу за календарний рік за вільними (ринковими) цінами, якщо інше не передбачено цим Декретом.

Відповідно до статті 9 Декрету нарахування, утримання і перерахування до бюджету прибуткового податку здійснюється підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які провадять виплати доходів.

Обчислення податку протягом року провадиться з суми місячного сукупного оподатковуваного доходу за ставкою, визначеною відповідно до ст.7 цього Декрету. Підприємства, установи, організації і фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які провадять виплати зазначених доходів, протягом 15 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу надсилають до податкових органів за місцем державної реєстрації відомості про нараховані та виплачені суми доходів і суми утриманих з них податків за формою, встановленою центральним податковим органом.

По закінченні календарного року визначається сума сукупного річного оподатковуваного доходу. Прибутковий податок з річного доходу визначається з середньомісячного доходу, з урахуванням сплаченого (утриманого) протягом року податку з місячних доходів. Обчислення податку і перерахунок провадиться підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності до 1 березня року, наступного за звітним, а у строки, визначені законом, такі відомості за установленою формою надаються ними до податкової інспекції за місцем проживання платника.

Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Частиною другою статті 82 Закону №1788 передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Судом встановлено, що станом на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач досяг віку 57 років.

В матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 з якої судом встановлено, що у спірні періоди з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року (8 років 2 дня) він працював у будівельному управлінні №3 треста Дніпрохімбуд (реорганізованого у ВАТ "Дніпрохімбуд").

На підтвердження позивачем також надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №1 від 23.01.2020.

Відповідно до Довідки №1 від 23.01.2020 ОСОБА_1 мовою оригіналу : "".. работал полный рабочий день в строительном управлении №3 треста "Днепрохимстрой" з 27.07.1982 по 30.07.1990 монтажником стальных и железобетонных конструкций". Вказана посада передбачена списком №2 розділ ХХІХ підрозділ "а" та час роботи на цій посаді складає 08 років 02 дні.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення міститься також і в статті 48 Кодексу законів про працю України, згідно з якою трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Суд зазначає, що норми пункту 3 Порядку передбачають обов`язковість витребування уточнюючих довідок для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, в той час як у трудовій книжці позивача містяться записи про роботу позивача у спірні періоди з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року, наявні дані про його посаду та зазначені реквізити документів, на підставі яких такі відомості внесені, тому суд зазначає, що в даному випадку неврахування відповідачем вказаних періодів до пільгового стажу позивача є необґрунтованим.

Відповідачем зараховано тільки до загального стажу періоди роботи позивача, однак протиправно не зараховано до пільгового стажу спірні періоди роботи з урахуванням довідки №1 від 23.01.2020 року.

Враховуючи, що позивачем доведено, що посада, на якій працював позивач у спірні періоди з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року, віднесена до Списку №2, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправною відмову відповідача щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 без урахування вказаного періоду роботи, як пільгового стажу.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.2.10. Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний".

Відповідності до п.2.4 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу. Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління зарахувати періоди роботи з 12.02.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2006 по 19.11.2014 за період здійснення підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем, суд зазначає наступне.

19 травня 2021 на адресу Головного управління надійшов адвокатський запит з питання пенсійного забезпечення ОСОБА_1 .

Листом Головного управління від 27.05.2021 вихід № 0400-010304-8/71926 була надана відповідь на звернення, де зазначалось про те, що згідно довідки Державної фіскальної служби (ДФС) у Дніпропетровській області № 778/04-35-55-10-01 від 04.01.2019 з 12.02.1997 по 19.11.2015 ОСОБА_1 перебував на обліку в Кам`янській державній податковій інспекції як фізична особа-підприємець та здійснював підприємницьку діяльність на загальній та спрощеній системах оподаткування.

Відповідно до пункту 3.1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України № 1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із ст.26 Закону України № 1058 включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 по 30 червня 2000 включно, що підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 по 31 грудня 2017 включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Період здійснення підприємницької діяльності позивачем підтверджується:

- патентом №014581, вид підприємницької діяльності - автопослуги;

- звітами про нарахування страхових внесків 1998,1999,2000,2001,2007 роки, чотири квартали 2008 року та три квартали 2009 року;

- ліцензійною карткою серії НОМЕР_3 видана на здійснення перевезення пасажирів;

- платіжними квитанціями на здійснення підприємницької діяльності;

- довідкою Державної фіскальної служби (ДФС) у Дніпропетровській області № 778/04-35-55-10-01 від 04.01.2019.

Вказаними доказами підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно здійснював підприємницьку діяльність з 12.02.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2006 по 19.11.2014 року, як фізична особа-підприємець.

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не зараховано до загального стажу роботи позивача періоди здійснення підприємницької діяльності з 12.02.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2006 по 19.11.2014 з посиланням на недостатність періодів підприємницької діяльності ОСОБА_1 , за які сплачені страхові внески, однак відповідачем не взято до уваги при зарахуванні стажу інші докази, які підтверджують здійснення підприємницької діяльності позивачем.

А отже, суд вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача в цій частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 в якості загального стажу роботи періоди здійснення підприємницької діяльності з 12.02.1997 по 31.12.2003, з 01.01.2006 по 19.11.2014 року.

Зважаючи на викладене, належним способом захисту порушеного права позивача у даному випадку, на думку суду, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровської області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахування висновків викладених у рішенні суду.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією АТ "Ощадбанк" від 17.06.2021 року №9.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до пільгового стажу роботи період з 27.07.1982 року по 30.07.1990 року (8 років 2 дня) на посаді за професією монтажник сталевих і залізобетонних конструкцій у будівельному управлінні №3 треста Дніпрохімбуд (реорганізоване у ВАТ «Дніпрохімбуд») за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового (загального) стажу роботи періоди здійснення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем з 12.02.1997 року по 31.12.2003 року, з 01.01.2006 року по 19.11.2014 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до п.«б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням вищевказаних періодів роботи та висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник