Справа № 520/14907/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 р.Справа № 520/14907/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 17.05.21 року по справі № 520/14907/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд: визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 року по 23.07.2020 року протиправною; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо нарахування та виплати однією сумою на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 року по 23.07.2020 року та подати до суду в місячний строк звіт про виконання судового рішення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо нарахування та виплати однією сумою на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 - залишено без розгляду. В іншій частині позовних вимог розгляд справи продовжено.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 22.01.2020 по 22.07.2020 протиправною. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 22.01.2020 по 22.07.2020. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області .

Не погодившись з ухвалою та рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто з підстав пропуску шестимісячного строку звернення до суду. Вказує, що дана ухвала скасована постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 року та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Стверджує, що незважаючи на це, суд першої інстанції в ухвалі від 17.05.2021 з аналогічних підстав, а саме пропуску шестимісячного строку звернення до суду, залишає позов без розгляду у відповідній частині. Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що право на компенсацію втрати частини доходів у позивачки виникло 28.09.2018 року (з моменту набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18 законної сили), а з позовною заявою позивачка звернулась до суду 27.20.2020 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, а також висновки про те, що позивачкою з 2018 року не вчинялись дії щодо реалізації права на виплату заборгованості по пенсії та нарахування і виплати компенсації втрати частини грошових доходів (частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, на підставі рішення від 28.08.2018 року, є необґрунтованими. Зауважує, що суд першої інстанції правомірно вказує, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), проте обмежує період невиплати доходу шестимісячним строком, хоча Харківським окружним адміністративним судом в рішенні від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18 доведено, що пенсія позивачці не нараховувалася і не виплачувалася відповідачем у повному обсязі в період з 13.10.2008 року по 23.07.2020 року. Зазначає, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду відповідачем донарахована та виплачена пенсія позивачки за період з 13.10.2008 року по 23.07.2020 року, тому і компенсація втрати частини доходів повинна бути нарахована за весь цей період, а не за шість останніх місяців.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивачки, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що позивачка отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», обчислену на умовах Закону України «Про державну службу». Пенсію призначено з 13.10.2008 року. Вказує, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року у справі №2040/5872/18, пенсію позивачки перераховано з 13.10.2008 року. Стверджує, що з листопада 2018 ОСОБА_1 виплачується пенсія у перерахованому розмірі. Заборгованість по перерахунку пенсії за період з 28.09.2018 по 31.10.2018 у розмірі 1039,63 грн. виплачена у жовтні 2019 року. Заборгованість по перерахунку пенсії з 13.10.2008 року по 27.09.2018 року у розмірі 112954,04 грн. виплачена у липні 2020 року. Нарахована заборгованість згідно рішення від 28.08.2018 року до визнання протиправними та нечинними п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», була до 22.07.2020 року включена до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Зауважує, що рішенням від 28.08.2018 року та ухвалою 09.10.2018 року у справі №2040/5872/18 не зобов`язано органи Пенсійного фонду нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з чим нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів не здійснювалася. Зазначає, що органом Пенсійного фонду України строки виплати боргу за рішенням від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18 не порушувалися, нарахування та виплата компенсації не передбачена. Вказує, що компенсації можуть виплачуватися як за рахунок коштів самого Фонду, так і за рахунок коштів, що спрямовуються на ці цілі з бюджету, проте, Закон №2050 не визначає, з яких саме джерел виплачуються ті чи інші компенсації. Наголошує, що згідно з ч.2 ст.72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Вважає, що у спірних правовідносинах Головне управління діяло відповідно до чинного законодавства України.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивачки.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали та рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року у справі №2040/5872/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова, викладене у протоколі від 09.07.2018 № 17388/146, про відмову ОСОБА_1 в донарахуванні пенсії державного службовця з урахуванням у складі заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки працівникам управління Харківської міської ради у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення II сесії XXII скликання від 19.10.1994 р, на загальну суму 25203 грн. 28 коп. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 донарахування (перерахунок) пенсії державного службовця з серпня 2008 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки працівникам управління Харківської міської ради у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення II сесії XXII скликання від 19.10.1994 р, на загальну суму 25203 грн. 28 коп. на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії за останні 24 календарні місяці роботи № 01-05 за період з 01.10.2006 р. по 31.09.2008р., яку видано управлінням з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її виходу на пенсію у розмірі 90 відсотків та виплатити її у повному обсязі.

Вказане судове рішення набрало законної сили 28.09.2018 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року у справі №2040/5872/18 виправлено описку, допущену у третьому абзаці резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року, та викладено його у наступній редакції: "Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 здійснити донарахування (перерахунок) пенсії державного службовця з 13 жовтня 2008 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки працівникам управління Харківської міської ради у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення II сесії XXII скликання від 19.10.1994 р, на загальну суму 25203 грн. 28 коп. на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії за останні 24 календарні місяці роботи № 01-05 за період з 01.10.2006 р. по 31.09.2008р., яку видано управлінням з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її виходу на пенсію у розмірі 90 відсотків та виплатити її у повному обсязі".

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначила позивачка, відповідачем лише 23.07.2020 року шляхом безготівкового зарахування на рахунок пенсії суми 112954 грн. 04 коп. виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року у справі №2040/5872/18.

11.09.2020 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про нарахування їй компенсації згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ.

Листом від 07.10.2020 року №7957-11935/М-02/8-2000/20 відповідач роз`яснив позивачці, що для вирішення питання виплати компенсації втрати доходів, оформленого протокольним рішенням необхідно надати відповідну заяву, оформлену згідно Додатку 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 №1566/11846.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо нарахування і виплати позивачці компенсації втрати доходів протиправною, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву в частині вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачці компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 протиправною та зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо нарахування та виплати однією сумою на користь позивачки компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020, суд першої інстанції виходив з того, що право на компенсацію втрати частини доходів у позивачки виникло 28.09.2018 (з моменту набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 по справі №2040/5872/18 законної сили), а з позовною заявою позивачка звернулась до суду 27.10.2020, тобто з порушенням шестимісячного строку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі по тексту - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 ст.118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.3 ст.122 КАС України).

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатися".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

Як вбачається з матеріалів даної справи, звернення позивачки з даним позовом обґрунтовується тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18 було зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова провести ОСОБА_1 донарахування (перерахунок) пенсії державного службовця з серпня 2008 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки працівникам управління Харківської міської ради у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення II сесії XXII скликання від 19.10.1994 р., на загальну суму 25203 грн. 28 коп. на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії за останні 24 календарні місяці роботи № 01-05 за період з 01.10.2006 р. по 31.09.2008р., яку видано управлінням з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її виходу на пенсію у розмірі 90 відсотків та виплатити її у повному обсязі.

Позивачка зазначила, що вищевказане рішення суду було виконано відповідачем лише 23.07.2020 року, шляхом безготівкового зарахування на рахунок пенсії суми 112954 грн. 04 коп., однак звернувшись до відповідача із заявою про нарахування компенсації згідно із Законом України від 19.10.2000 р. №2050-ІІІ отримала відповідь вих.№7957-11935/М-02/8-2000/20, яким було запропоновано для вирішення питання виплати компенсації втрати частини доходів, оформленого протокольним рішенням, надати відповідну заяву.

Колегія суддів звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. №4-рп/2012 справа №1-5/2012, в якому Суд зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Так, наведене вище рішення Конституційного Суду України підлягає врахуванню в межах спірних правовідносин по даній справі, оскільки в даному випадку лише з моменту фактичної виплати позивачці сум пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18 у останньої виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав з вимогами щодо нарахування та виплати на її користь компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі по тексту Закон №2050-ІІІ).

Згідно зі ст.1 Закону України №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст.2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно зі ст.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону №2050-ІІІ визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Приписами ст.7 Закону №2050-III зазначено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Колегія суддів зауважує, що основними умовами для виплати сум компенсації втрати частини доходів є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів (у тому числі пенсії).

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 16.05.2019 року у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 року у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 року по справі №140/1547/19.

Таким чином, саме з моменту фактичної виплати відповідачем сум пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18, як зазначає позивачка, з 23.07.2020 року, у позивачки виникло право на звернення до суду з вимогами щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати їй компенсації втрати частини доходів (пенсії ) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 р. по момент фактичної виплати вказаних сум протиправною та зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо нарахування та виплату однією сумою на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 р. по момент фактичної виплати вказаних сум, та відповідно саме з цього моменту розпочався перебіг строку звернення з позовом за такими вимогами.

З огляду на викладене вище, висновки суду першої інстанції про те, що право на компенсацію втрати частини доходів у позивачки виникло 28.09.2018 року (з моменту набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 по справі №2040/5872/18 законної сили), а з позовною заявою позивачка звернулась до суду 27.20.2020 року, тобто з порушенням шестимісячного строку, а також висновки про те, що позивачкою з 2018 р. не вчинялися дії щодо реалізації права на виплату заборгованості по пенсії та нарахування та виплати компенсації втрати частини грошових доходів (частини пенсії) у зв`язку з порушенням строків виплати частини пенсії, на підставі рішення від 28.08.2018, колегія суддів, з урахуванням вказаних вище висновків, вважає необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів зауважує, що питанню дотримання шестимісячного строку звернення до суду із зазначеними позовними вимогами по даній справі надана правова оцінка судом апеляційної інстанції . Так, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 року у справі № 520/14907/2020, якою скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 13.11.2020 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, встановлено , що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо моменту порушеного права позивачки, оскільки саме з моменту фактичної виплати відповідачем сум пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року по справі №2040/5872/18, а саме з 23.07.2020 року виникло право на звернення до суду із вказаним позовом, тому саме з цього моменту розпочався перебіг строку звернення з позовом за такими вимогами.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції не врахував постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2021 року у справі № 520/14907/2020 та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 протиправною та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення щодо нарахування та виплати однією сумою на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020.

Відповідно до ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Частиною 3 ст.312 КАС України визначено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву в вищезазначеній частині без розгляду, порушив при винесенні рішення норми процесуального права, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.320 КАС України, а справа підлягає поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відтак, апеляційна скарга на ухвалу суду підлягає частковому задоволенню.

Стосовно апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року, колегією суддів встановлено наступне.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, відносно яких продовжено розгляд справи, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не перераховано та не виплачено позивачці пенсію за період з 22.01.2020 по 22.07.2020 та порушено строки її виплати, тому пенсійний орган зобов`язаний здійснити нарахування компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати". Оскільки фактичне зарахування суми пенсії на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 у справі №2040/5872/18 відбулось 23.07.2020, що підтверджується копією виписки по картковому рахунку позивачки, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивачки є зобов`язання відповідача нарахувати та виплати компенсацію втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 22.01.2020 по 22.07.2020.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З урахуванням наведених вище норм Закону №2050-ІІІ, основною умовою для виплати громадянину компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Разом з тим, пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно з п.3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: - пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); - соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, компенсації підлягають нараховані грошові доходи, зазначені у п.3 Порядку, разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у разі затримки їх виплати на один і більше календарних місяців.

Таким чином, компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу.

Колегія суддів зазначає, що дія наведених вище норм поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 15.05.2019 року по справі №759/9631/17 та від 04.02.2020 року по справі № 219/11809/15-а.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що право позивачки на донарахування (перерахунок) пенсії державного службовця з 13 жовтня 2008 року, включивши до складу заробітної плати суми матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, надбавки працівникам управління Харківської міської ради у розмірі 50% посадового окладу згідно рішення II сесії XXII скликання від 19.10.1994 р, на загальну суму 25203 грн. 28 коп. на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії за останні 24 календарні місяці роботи № 01-05 за період з 01.10.2006 р. по 31.09.2008р., яку видано управлінням з будівництва, ремонту та реконструкції Департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради із збереженням проценту нарахування пенсії на момент її виходу на пенсію у розмірі 90 відсотків, встановлено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.08.2018 року у справі №2040/5872/18, що набрало законної сили, а тому ці обставини згідно вимог ч.4 ст.78 КАС України не підлягають доказуванню у даній справі.

На виконання вищезазначеного рішення суду, 23.07.2020 року відповідачем було здійснено виплату позивачці заборгованості по перерахунку пенсії з 13.10.2008 року по 27.09.2018 року шляхом безготівкового зарахування на рахунок суми 112954 грн. 04 коп., що не заперечується відповідачем, при цьому останнім не було нараховано та виплачено позивачці компенсацію втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену пенсію за вказаний період.

Отже, враховуючи рішення суду по справі №2040/5872/18, що набрало законної сили, та обставини, які були в ньому встановлені, а також факт отримання позивачкою зазначеного доходу, колегія суддів доходить висновку, що позивачка набула право на отримання компенсації втрати частини доходу за несвоєчасно виплачену пенсію.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що рішенням від 28.08.2018 року у справі №2040/5872/18 не зобов`язано органи Пенсійного фонду нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, колегія суддів з урахуванням наведеного вище вважає необґрунтованими, оскільки компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію особа набуває в момент отримання доходу. Нарахування та виплата суми пенсії ставить первинною подією щодо компенсації втрати частини пенсії, яка нараховується та виплачується, відповідно, після та за результатом нарахування та виплати основної суми пенсії.

Посилання відповідача на те, що компенсації можуть виплачуватися як за рахунок коштів самого Фонду, так і за рахунок коштів, що спрямовуються на ці цілі з бюджету, проте Закон №2050 не визначає, з яких саме джерел виплачуються ті чи інші компенсації; забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, колегія суддів відхиляє, як такі, що жодним чином не впливають на вирішення даної справи з огляду на зазначені вище висновки суду.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги позивачки щодо незгоди з рішення суду першої інстанції стосуються лише її незгоди із залишенням без розгляду позовних вимог в частині визнання бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачці компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020 протиправною та зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо нарахування та виплати однією сумою на користь позивачки компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 13.10.2008 по 21.01.2020. Інших доводів та обґрунтувань апеляційна скарга не містить.

Таким чином, переглядаючи висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивачки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про визнання бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати позивачці компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 22.01.2020 по 22.07.2020 протиправною; зобов`язання відповідача нарахувати та виплати позивачці компенсацію втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з порушенням строків їх виплати в період з 22.01.2020 по 22.07.2020.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 задовольнити частково .

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі № 520/14907/2020 скасувати , справу направити для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 р по справі № 520/14907/2020 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 20.09.2021 року