Справа № 520/5350/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 р.Справа № 520/5350/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 02.06.21 року по справі № 520/5350/21

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) треті особи Головне територіальне управління юстиції у Харківській області в особі правонаступника: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) далі відповідач), третя особа: Головне територіальне управління юстиції у Харківській області в особі правонаступника: Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просив:

визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.03.2021 №7773-5 протиправними;

скасувати повідомлення від 15.03.2021 №7773-5 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.03.2021 №7773-5;

зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по адміністративній справі № 520/1178/2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду України від 02 червня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.03.2021 №7773-5 протиправними.

Скасовано повідомлення від 15.03.2021 №7773-5 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.03.2021 №7773-5.

Зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.03.2021 року про примусове виконання рішення по адміністративній справі №520/1178/2020 від 12.03.2021 року, з урахуванням висновків суду у даній справі .

У задоволенні адміністративного позову в інншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь позивача судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул. Мироносицька, буд. 99-А3, м. Харків, 61023).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду України від 02.06.2021 року по справі №520/5350/21.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що 15.03.2021 року в провадження державного виконавця відділу Щедріної В.Р. на примусове виконання надійшов виконавчий лист по справі № 520/1178/2020, виданого Харківським окружним адміністративним судом 02.03.2021 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 29.12.2019 року. За даними Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу станом на день прийняття державним виконавцем процесуального рішення Головне територіальне управління юстиції у Харківській області було припинено 12.11.2020 року. Відповідач зазначає, що у зв`язку вищевикладеним державним виконавцем прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 5 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі №520/1178/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ №3118/К від 26.12.2019 року Головного територіального управління юстиції у Харківській області. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021 року по справі №520/1178/2020 апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Харківській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року по справі № 520/1178/2020 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді заступника начальника Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) скасовано. В цій частині прийняти постанову про часткове задоволення цієї позовної вимоги. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області з 29.12.2019 р. В іншій частині позовної вимоги відмовлено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 р. по справі № 520/1178/2020 в іншій частині залишено без змін.

12 березня 2021 року позивачем було подано заяву про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого по адміністративній справі № 520/1178/2020 від 02.03.2021 року на підставі рішення Другого апеляційного адміністративного суду по адміністративній справі №520/1178/2020 від 08.02.2021 року до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

23.03.2021 р. позивачем було отримано повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання від 15.03.2021 за вих. №7773-5, в якому вказано, що за даними державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, - припинено 12.11.2020 та вказано, що відповідно до п.5 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання, якщо юридичну особу - боржника припинено.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог. Зазначив, що дії виконавця щодо повернення позивачу виконавчого документу без прийняття до виконання були передчасними та не спрямованими на виконання рішення, оскільки Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) є правонаступником Головного управління юстиції у Харківській області, що є загальновідомим фактом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закону № 1404-VІІІ ).

Згідно зі ст.1 Закону № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України Про виконавче провадження)

За приписами частин першої, другої статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», встановлені вимоги до виконавчого документа, який зокрема повинен містити відомості щодо ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

За приписами п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Таким чином, виконавчий лист, виданий судом, є виконавчим документом на підставі якого виконавець розпочинає примусове виконання рішення.

Як встановлено зі змісту оскаржуваного повідомлення правовою підставою для його винесення слугував п. 5 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а зокрема виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо юридичну особу - боржника припинено.

Так, згідно з даними державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичну особу - Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, - припинено 12.11.2020.

Однак, як слідує із змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 08.02.2021 року по №520/1178/2020, на виконання якої позивачу 02.03.2021 року було видано виконавчий лист, зазначено, що 29.10.2019 року р. проведено державну реєстрацію Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), як юридичної особи, про що до вказаного Реєстру внесено запис від 29.10.2019 р. № 0082677.

Крім того, вказано, що Головне територіальне управління юстиції у Харківській області було фактично реорганізовано, а не ліквідовано.

Тобто, з дня утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Харківській області, який втратив такі повноваження та функції згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 р. № 870.

Окрім того, матеріали справи місять відповідь Міністерства юстиції України на адвокатський запит №16482/13375-33-21/16.2.3 від 16.04.2021 року, в якому зазначено, що правонаступником Головного управління юстиції у Харківській області є Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) як правонаступника Головного територіальне управління юстиції у Харківській області є загальновідомим фактом, про що було відомо державному виконавцю як працівнику Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами ч. 1 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Як наслідок, прийняття оскаржуваного повідомлення від 15.03.2021 року № 7773-5 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 5 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним.

Доказів припинення діяльності нового боржника - Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), вказане повідомлення не містить і такі обставини не були предметом дослідження державного виконавця під час його прийняття.

Оскаржуване повідомлення не містить жодних відомостей та доводів з приводу того, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим частиною 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень такий суб`єкт не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними. При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач в своїй апеляційній скарзі обмежився лише викладом обставин та норм права, проте не обґрунтував, у чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що саме не було досліджено судом першої інстанції, чи в чому полягає невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 року у справі № 520/5350/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 року у справі № 520/5350/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючисьст.ст. 242, 243, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 по справі № 520/5350/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко В.А. Калиновський