Справа № 420/11053/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунальної установи Одеський обласний центр медико-соціальної експертної комісії про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунальної установи Одеський обласний центр медико-соціальної експертної комісії про визнання незаконним та скасування рішення - відмову визнання ОСОБА_1 інвалідом; зобов`язання Комунальну установу "Одеський обласний центр медико- соціальної експертної комісії" (м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва 40) визнати ОСОБА_1 особою з інвалідністю.

Ухвалою суду від 22.07.2021р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач, на його думку, порушуючи законодавство у сфері медико-соціальної експертизи виніс незаконне - рішення відмову у встановлені ОСОБА_1 у встановленні інвалідності. Так, як зазначив позивач, відповідач під час розгляду медичної справи позивача про встановлення групи інвалідності, всупереч нормативним актам, не надав оцінку тому, що внаслідок отриманої травми, та встановленого у подальшому діагнозу «Компресійна мононейропатія обох малогомілкових нервів, більш справа», позивач втратив можливість працювати за своїм фахом та таким чином, він втратив здатність до професійної трудової діяльності. Поряд з цим, позивач звертає увагу на те, що у матеріалах його медичної справи містяться докази того, що ним було отримано травму на борту M/V «Glorious Leader», зокрема, висновок Медичного центру «Здоров`я» від 04.04.2018р., який проводив первісне лікування позивача після повернення додому взимку 2018 року.

06.08.2021р. до суду від Комунальної установи Одеський обласний центр медико-соціальної експертної комісії надійшов відзив на адміністративний позов згідно якого відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, відповідач зазначивши про неодноразове звернення позивача щодо встановлення інвалідності вказав, що висновки, зокрема обласної МСЕК №1 14.12.2020р. є обґрунтованими, прийнятими відповідно до положень чинного законодавства, а саме Положення №1317 та Інструкції №561. Як зазначив відповідач, травма позивача була отримана у 2017 році під час роботі на судні іноземного роботодавця, який працював під прапором Багамські острови та, що позивач, на думку представника відповідача, мав відповідний контракт зі судновласником, який і мав відповідати за шкоду спричинену здоров`ю позивача під час роботи на судні і за визначеними умовами контракту, якщо позивачу це було необхідно. Представник відповідача вказав, що акт про нещасний випадок на виробництві за встановленою формою позивачем надано не було та, у разі якшо захворювання, які має позивач за його твердженням носять обмежувальний характер для роботи на суднах, то для роботи на суші таких обмежень за медичними даними, які були у розпорядженні МСЕК під час оглядів, у позивача не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

23.12.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Київської міжрайонної медико-соціальної комісії для первинного огляду, за результатами якого складено акт №200, згідно п.29.1 якого встановлено діагноз: «наслідки мононейропатії з ураженням малогомілкових нервів з обох боків у вигляді легкого порушення їх функцій».

Згідно пунктів 30.4, 34 акту Київської міжрайонної медико-соціальної комісії встановлено «незначене обмеження здатності до пересування», інвалідність не встановлена.

Як вбачається з п.36 акту Київської міжрайонної медико-соціальної комісії №200 від 23.12.2019р., обласною МСЕК №1 підтверджено рішення Київської МСЕК, інвалідність не встановлена.

14.12.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Київської міжрайонної медико-соціальної комісії «на консультацію», за результатами якого складено акт №72, згідно п.29.1 якого встановлено діагноз: «наслідки мононейропатії з ураженням малогомілкових нервів з обох боків у вигляді легкого порушення їх функцій».

Згідно пунктів 30.4, 34 акту Київської міжрайонної медико-соціальної комісії встановлено «легке порушення життєдіяльності», інвалідність не встановлена.

Як зазначено відповідачем та підтверджується актом МСЕК №1 від 14.12.2020р. №15-к-с, по конфлікту, 14.12.2020р. ОСОБА_1 був оглянутий медико-соціальною експертною комісією Комунальної установи Одеський обласний центр медико-соціальної експертної комісії, згідно п. 28.6.2 та 30.4 вказаного акту інвалідність не встановлена.

21.12.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Головного лікаря КУ «Одеський обласний центр МСЕК» із заявою про направлення медичної справи на розгляд ЦМСЕК МОЗ України на заочний огляд.

Листом ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» від 13.01.2021р. №56-13/15/-21 адресованого КУ «Одеський обласний центр медико соціальної експертизи» та ОСОБА_1 повідомлено, що при вивченні медичних документів комісія дійшла висновку, що виявлені функціональні порушення з боку нервової системи та опорно-рухового апарату, на момент розгляду справи, не підпадають під критерії встановлення групи інвалідності та комісія не знайшла підстав для зміни рішення обласної МСЕК.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» 21 березня 1991 року № 875-XII надано визначення терміну особи з інвалідністю. Так, особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Поряд з цим, згідно ст.3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначені Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. №1317.

Відповідно до п.3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 35, ст. 2337), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно із п.4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Тобто, у разі, якщо особа отримала травму від нещасного випадку на виробництві, обов`язковим є подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання.

Однак, відповідні акти про нещасний випадок на виробництві та розслідування професійного захворювання, які, як зазначив позивач у позовній заяві мали місце 23.10.2017р. на судні M/V «Glorious Leader», позивачем до Комунальної установи Одеський обласний центр медико-соціальної експертної комісії та суду ОСОБА_1 надано не було.

Щодо посилання позивача на те, що в матеріалах справи містяться докази того, що ним було отримано травму на борту M/V «Glorious Leader», зокрема, висновок Медичного центру «Здоров`я» від 04.04.2018р., який проводив первісне лікування позивача після повернення додому взимку 2018 року, суд зазначає що вказане медичне заключення від 04.04.2018р. МЦ «Здоров`я» складене за адресою АДРЕСА_1 не підтверджує отримання позивачем 23.10.2017р. травми від нещасного випадку під час виконання своїх трудових обов`язків.

Крім того, що посилання позивача на те, що оскільки позивач не може працювати за своєю професією, то відмова відповідача у встановленні особі інвалідності є протиправною, суд зазначає, що особа з інвалідністю - це особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності та відповідно сама по собі непридатність особи до роботи у якості моряка не є безапеляційною підставою для встановлення інвалідності, а є лише підставою для визначення міри втрати здоров`я, яка визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи.

Разом з тим, як вбачається з акту МСЕК №1 від 14.12.2020р. №15-к-с, за оглядом ОСОБА_1 встановлено, що відсутні підстави для встановлення інвалідності, у зв`язку з мінімальним ступенем клініко-функціональних порушень.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення - відмову визнання ОСОБА_1 інвалідом та зобов`язання Комунальну установу "Одеський обласний центр медико- соціальної експертної комісії" визнати ОСОБА_1 особою з інвалідністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295,382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.