Справа № 240/2150/21
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
20 вересня 2021 року м. Житомир справа № 240/2150/21
категорія 111030300
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Токаревої М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Сервіс Альянс" до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейд Сервіс Альянс" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом у якому просить:
В обґрунтування позову вказано, що Головним управлінням ДПС у Житомирській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності ТОВ "Трейд Сервіс Альянс", за результатами якої складено акт № 3/06-30-07-01/40868692 від 04.01.2021. Позивач вказує, що висновки контролюючого органу викладені у акті перевірки є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому винесені на підставі зазначеного акту перевірки податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимог підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.
Усною ухвалою суду постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання суд, після наданих сторонами пояснень, перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.
В подальшому відповідачем було надано до суду письмові пояснення у яких він надає таблиці з порівнянням цін позивача на каву та забілювачів різним контрагентам та просить врахувати їх при винесенні рішення.
Представник позивача подав до суду заяву у якій просить не приймати до уваги подані відповідачем додаткові докази та пояснення, оскільки відповідач жодним чином не обґрунтував та не довів неможливість надання ним відповідних доказів у встановлений строк, а тому на думку позивача, суд не має їх приймати.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази суд дійшов наступного висновку.
У ході судового розгляду було встановлено, що Головним управлінням ДПС у Житомирській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку діяльності ТОВ "Трейд Сервіс Альянс".
За результатами перевірки складено акт № 3/06-30-07-01/40868692 від 04.01.2021 у якому контролюючий орган дійшов висновку про допущення ТОВ "Трейд Сервіс Альянс" наступних порушень:
- п.п. 14.1.36, 14.1.231 п.14.1 ст. 14, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України (далі-ПК України), оскільки платником завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 1 655 760 грн. (рядок 21 Декларації за жовтень 2020р.) та заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту, яке сплачується до державного бюджету (показник рядка 18 Декларації) в :умі 3 213 157 грн., в тому числі по періодах:
- серпень 2020 року - 790 096 грн.;
- вересень 2020 року - 634 402 грн.;
- жовтень 2020 року - 1 788 659 грн.
- п. 201.1 та п.201.10 ст. 201 ПК України щодо не складання та не реєстрації за операціями неповного декларування податкових зобов`язань податкових накладних у Єдиному реєстрі додаткових накладних в кількості 3 шт. на загальну суму ПДВ 4 868 917,00 грн., в тому числі по періодах:
- серпень 2020 року - 906 017 грн.;
- вересень 2020 року - 1 297 126 грн.;
- жовтень 2020 року - 2 665 774 грн.
Також, підставою до висновку, викладеного у акті стала позиція контролюючого органу щодо того, що при проведенні аналізу цін, встановлено, що ціни реалізації кави та забілювачів контрагентам-покупцям значно вищі, ніж контрагенту ТОВ "Трейд Сервіс". Разом з тим, відповідач посилається на порушення умов договору позивача з вказаним контрагентом щодо строку оплати за реалізований товар. Контролюючий орган вказує, що витрати за весь обсяг реалізованого товару було понесено позивачем, а обсяг реалізації, які є об`єктом оподаткування ПДВ, отримано не у повному обсязі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Згідно з пунктом 14.1.231 статті 14 ПК України розумна економічна (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Відповідно до пункту 14.1.36. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, то пов`язана з виробництвом (виготовленням) та або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійна та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користі, першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
Так, згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Як передбачено пунктом 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з підпунктом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Для встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, зокрема, необхідно встановити зв`язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, як то договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що «господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства», а «первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно п.п. 2.1 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (із змінами i доповненнями), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Відповідно п.п. 2.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (із змінами i доповненнями), первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).
Згідно п.п. 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (із змінами i доповненнями), первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо".
Факт придбання ТОВ "Трейд Сервіс Альянс транспортних засобів та їх використання товариством у господарській діяльності підтверджується, зокрема, наявними у матеріалах справи протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Трейд Сервіс Альянс" №04/2020 від 10.07.2020 про придбання у лізинг, двох автомобілів BMW; договором фінансового лізингу №7209/07/20-Г від 17.07.2020; актом прийому-передачі предмету лізингу від 09.10.2020; договором фінансового лізингу №7210/07/20-Г від 17.07.2020, актом прийому-передачі предмету лізингу від 30.10.2020; наказами про введення в експлуатацію автомобілів №89/1 від 20.10.2020 та №95 від 30.10.2020; актами введення в експлуатацію основних засобів від 20.10.2020 та 30.10.2020; відомостями про автомобілі; відомостями по амортизації щодо обох автомобілів; інвентарними картами обліку основних засобів; подорожніми листами службових легкових автомобілів.
Згідно частини другої статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини, по виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом так абзацом першим частиною другої статті 806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 главою 58 ЦК України та законом.
Так, згідно пункту 1 частини другої статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингоодержувач зобов`язаний прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору, а стаття 800 ЦК України, також визначає, що наймач самостійно здійснює використання ТЗ у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.
В контексті законів України "Про автомобільний транспорт" та "Про дорожній рух" товариство необмежене у виборі місця зберігання (в спеціально відведедених місцях) ТЗ та у графіку такого зберігання, а також у виборі методу утримання ТЗ та їхнього технічного обслуговування і у виборі суб`єктів господарювання, які надають такі послуги.
Системний аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави дійти до того висновку, що товариство самостійно визначає мету використання ТЗ у своїй діяльності відповідно до умов договору фінансового лізингу та їх місце зберігання і методи їхнього утримання.
Не надання доказів використання транспортних засобів для доставок товаро-матеріальних цінностей від постачальників та покупцям та не надання документів на підтвердження місця зберігання та експлуатацію автомобіля, оренду паркомісць ( на період вихідних та святкових днів, неробочого часу) не може свідчити про невикористання підприємством придбаних транспортних засобів у своїй господарській діяльності.
Що стосується посилання контролюючого органу на те, що при проведенні аналізу цін позивача, встановлено, що ціни реалізації кави та забілювачів контрагентам-покупцям значно вищі, ніж контрагенту ТОВ "Трейд Сервіс", порушення умов договору позивача з вказаним контрагентом щодо строку оплати за реалізований товар. Контролюючий орган вказує, що витрати за весь обсяг реалізованого товару було понесено позивачем, а обсяг реалізації, які є об`єктом оподаткування ПДВ, отримано не у повному обсязі суд зазначає наступне.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини першої статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (частина перша статті 632 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення" визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до статті 11 вказаного Закону вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору. Така ціна, якщо не доведено зворотне, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.
Згідно статті 6 Господарського кодексу України (далі - ГК України) одним із загальних принципів господарювання в Україні є, зокрема, заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Суд погоджується з доводами позивача щодо того, що податковий орган не наділений право трактувати виконання зобов`язань сторонами договору, здійснивши це за межами своїх повноважень.
Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.
Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд погоджується з доводами позивача та не приймає до уваги додаткові докази та пояснення надані відповідачем, оскільки відповідач жодним чином не обґрунтував та не довів неможливість надання ним відповідних доказів у встановлений строк.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень, не виконано покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності своїх рішень.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева