Справа № 640/23543/21
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

20 вересня 2021 року м. Київ№ 640/23543/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

треті особи Державне підприємство Міністерства оборони України

«Львівський завод збірних конструкцій»

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суд міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі-відповідач), третя особа Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», в якому просить суд;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністра оборони України (по особовому складу керівників державних підприємств) від 19.07.202І №36-ДП;

- поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді директора Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» (), стягнувши на його користь належну заробітну плату за час вимушеного прогулу та допустити судове рішення в цій частині до негайного виконання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Від представника Міністерства оборони України 17.09.2021 надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що оскарження звільнення директора державного підприємства Міністерства оборони України не є публічно правовим спором, оскільки не пов`язано із виконанням публічно-владних управлінських функцій.

Розглянувши подане клопотання та матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

За усталеною судовою практикою Великої Палати Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, наказом державного секретаря Міністерства оборони України від 29.12.2017 №54-ДП ОСОБА_1 призначено на посаду директора державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» та укладено з ним контракт з дня, визначеного у контракті.

Наказом Міністерства оборони України від 19.07.2021 №36-ДП звільнено з роботи директора державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та підпункту «а» пункту 22 контракту (після закінчення терміну дії контракту).

Пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Наведене свідчить, що будь-яка державна служба є публічною службою. Базовим (загальним) законом, що регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, є Закон України «Про державну службу».

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з пунктом 15 частини третьої статті 3 Закону № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Вказана позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №814/2514/17 (провадження № 11-1472апп18).

З урахуванням вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що посада позивача не відноситься до публічної служби, оскільки не пов`язана з діяльністю на державних політичних посадах, професійною діяльністю суддів, прокурорів, військовою службою, альтернативною (невійськовою) службою, дипломатичною службою, іншою державною службою, службою в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Крім того, посада директора державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» не є посадою державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень, а робота на ній не належить до службової (публічної) діяльності.

Наявність у спірних правовідносинах відповідача - Міністерства оборони України не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим, оскільки позивач не проходив публічну службу, а в спірних правовідносинах Міністерство оборони України відносно нього не виконує функцій суб`єкта владних повноважень, а фактично є роботодавцем у трудових відносинах.

Отже, оскільки робота ОСОБА_1 на посаді директора державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» не є публічною службою, у даній справі відсутній спір з приводу прийняття громадян на публічну службу та її проходження.

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до статті 3 цього Кодексу законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду при вирішенні справи №205/4196/18 за позовом звільненого з посади директора ДП «Дніпровський електровозобудівний завод» до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у своїй постанові від 15.09.2020 зробила наступні висновки щодо застосування норм права.

"53. До юрисдикції господарського суду за пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України належать спори, в яких позивач, відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень).

54. За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України."

Правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 при вирішенні справи №205/4196/18 вказує на те, що з огляду на те, що позивач оскаржує його звільнення з посади директора за пунктом 2 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, а не за пунктом 5 частини першої статті 41 цього кодексу, спір належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Таким чином у будь-якому випадку наявність трудового спору з керівником державного підприємства з приводу його звільнення чи відсторонення від посади виключає можливість вирішення цього спору адміністративним судом.

Враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а стосується трудових відносин і має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника Міністерства оборони України про закриття провадження у даній справі.

Частина перша статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, оскільки, даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд приходить до висновку, що провадження у справі №640/23543/21 підлягає закриттю, а заявлені вимоги належить розглядати відповідному місцевому загальному суду за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства оборони України про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі №640/23543/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особи Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку під час вимушеного прогулу.

Наголосити позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили негайно, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.