Справа № 473/3443/21
Суддя: Ротар М. М.
Дата ухвалення: 2021-09-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/3443/21
УХВАЛА

іменем України

"23" вересня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

Головуючого - судді Ротар М.М.

за участю: секретаря судового засідання Пащенко Ю.В.

перекладача Каримшакова Н.А. (в режимі відеоконференції за допомогою програми «EASYCON»)

учасники справи: представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Мельник М.М. (в режимі відеоконференції за допомогою програми «EASYCON»),

громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції з ДУ «Миколаївській ПТПІ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську в залі суду справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України

встановив

позивач звернувся до суду з позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України. Одночасно просили поновити строк звернення до суду, так як ними з поважних причин пропущений тримісячний строк звернення до суду, оскільки вони не володіли інформацією про місцезнаходження відповідача до 21.09.2021 р. (часу адміністративного затримання).

Позовні вимоги мотивовані тим, що за порушення правил перебування іноземних громадян на території України 26.02.2020 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., який не було сплачено.

26.02.2020 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки та зобов`язано залишити територію України не пізніше 07.03.2020 року. При цьому, в той же день у відповідача було відібрано розписку про отримання зазначеного вище рішення, в якій він зобов`язувався залишити територію України не пізніше 07.03.2020 року.

Зміст рішення і розписки відповідачу було роз`яснено зрозумілою мовою.

Відповідачем рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось. Разом з тим, вказане вище рішення відповідач без поважних причин не виконав, територію України не залишив.

21.09.2021 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 було піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП та поміщено до Миколаївського ПТПІ.

Відповідач нелегально перебуває на території України та є всі підстави вважати, що останній буде ухилятись від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджати процедурі видворення.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 вересня 2021 року відкрито провадження по справі, призначено її до розгляду.

В судовому засіданні представник ЦМУ ДМСу м. Києві та Київській області позов підтримав, з підстав вказаних в ньому.

Відповідач громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 проти його примусового видворення та проти його затримання в ПТПІ заперечував.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 26.02.2020 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн., який не було сплачено.

26.02.2020 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно відповідача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки та зобов`язано залишити територію України не пізніше 07.03.2020 року. При цьому, в той же день у відповідача було відібрано розписку про отримання зазначеного вище рішення, в якій він зобов`язувався залишити територію України не пізніше 07.03.2020 року.

Зміст рішення і розписки відповідачу було роз`яснено зрозумілою мовою, а також йому було роз`яснено наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження.

Відповідачем рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось. Разом з тим, вказане вище рішення відповідач без поважних причин не виконав, територію України не залишив.

21.09.2021 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 було піддано адміністративному затриманню, на підставі ч. 2 ст. 263 КУпАП та поміщено до Миколаївського ПТПІ.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з позовом про затримання та примусове видворення за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Отже, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Як свідчать матеріали справи, підставою для звернення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області з даним позовом до суду про примусове видворення відповідача стало невиконання останнім у добровільному порядку рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 26.02.2020, яким відповідача зобов`язано покинути територію України у термін до 07.03.2020 року.

Згідно ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, трьохмісячний строк для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно із ч. 1 ст. 288 КАС України, позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

З огляду на приписи ч.1 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", підстави, які дають позивачу право на пред`явлення вищезазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Таким чином, перебіг трьохмісячного строку для звернення до суду з даним позовом розпочався 07.03.2020 року після закінчення строку для виконання рішення ЦМУ ДМС в місті Києві про примусове повернення з України.

Разом з тим, з даним адміністративним позовом позивач звернувся 22 вересня 2021 року, тобто із порушенням строку встановленого абз. ч. 2 ст. 122 КАС України.

В заяві про поновлення пропущеного строку позивач як поважну причину зазначав те, що на момент прийняття рішення про примусове повернення відповідач не мав постійного місця проживання, а тому ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не володіло інформацією про його місцезнаходження за адресами можливого перебування. При цьому в матеріалах справи містіться листи, що адресовані різним установам з проханням вжити всіх необхідних заходів щодо виявлення відповідача, однак вказані дії вже на той момент вчинялися з пропуском передбаченого законом строку, а саме 25.11.2020 рік.

Зі змісту вказаних норм Закону №3773-VI випливає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав уважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже підстави, які дають позивачу право на пред`явлення зазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Тому суд не приймає до уваги обґрунтування представника позивача причин пропуску строку звернення до суду, а саме щодо необхідності обрахування трьохмісячного строку для звернення до суду із позовом про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 з моменту безпосереднього виявлення такої особи, оскільки вимоги процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду саме з днем виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог.

Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 08.08.2019 року по справі № 362/1634/19.

Згідно ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде до висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду

Враховуючи, що позивач пропустив строк для звернення до суду з даним позовом, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд,,

постановив

Адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної Міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі України - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: М.М. Ротар