Справа № 308/7465/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 308/7465/21 пров. № А/857/13815/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Івановим А.П., час ухвалення судового рішення 17 год 31 хв у м. Ужгороді) у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , позивач) звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила затримати громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської областівід 27.07.2021 адміністративний позов було задоволено частково. Затримано громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та визначено строк його затримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шести місяців, починаючи з часу фактичного затримання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в/ч НОМЕР_1 у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про невідповідність висновків суду обставинам, якими підтверджується наявність у нього оригіналу паспорта, який знаходиться в УДМС в Одеській області, про що зазначено у довідці про звернення за захистом в Україні №011492. Також акцентує увагу на порушенні процедури звернення до суду з позовом про його затримання з метою ідентифікації та видворення, оскільки йому не надавалося реальної можливості виконати рішення про примусове повернення, прийняття якого є обов`язковим перед ухваленням судом рішення стосовно видворення іноземця про примусове видворення. Крім того, вважає, що поміщення до пункту тримання мігрантів строком на шість місяців є занадто суворим заходом.

Позивач надав суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.

Згідно ч.1,2 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до частини третьої цієї статті не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, а оскаржуване рішення скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.06.2021о 12 год 50 хв був виявлений та затриманий при спробі незаконного перетину державного кордону (після подолання загороджувального паркану) з України в Словацьку Республіку в районі прикордонного знаку №241 на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Ужгород», ВІПС «Гута» 900 метрів до держаного кордону України, прикордонним нарядом «Прикордонний патруль».

Наявність у відповідача на момент його затримання документів, що посвідчують його особу та підтверджують законність перебування на території України, підтверджується не лише вказаним вище рішенням, а й протоколом особистого огляду відповідача від 03.06.2021, зі змісту якого видно, що у нього виявлено ряд речей та документів, зокрема, довідка про звернення за захистом в Україні №011492 від 14.09.2020 строком дії до 14.10.2020, яка видана ГУ ДМС в Одеській області.

Разом з тим, позивач дійшов висновку, що своїми діями відповідач порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон», за що був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.204-1 КУпАП.

04.06.2021 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області прийняв рішення про затримання відповідача до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

14.06.2021 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області прийняв рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. У подальшому відповідач був поміщений до пункту тимчасового тримання Чопського прикордонного загону.

Під час перебування в ПТТ відповідач написав заяву про відмову в набутті статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні, яку було направлено встановленим порядком до ГУДМС України в Одеській області та отримано листа про зупинення оформлення документів та визнано недійсною довідку про звернення за захистом № 011492.

Також суд першої інстанції встановив, що відповідач, станом на дату розгляду справи, немає жодних законних підстав перебувати на території України, вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців, що виразилось в спробі незаконно перетнути державний кордон з України в Словацьку Республіку.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, реалізуючи свої права та свободи шляхом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може у подальшому знову порушувати законодавство України, оскільки вже вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, а тому буде доцільно застосувати до нього захід у вигляді затримання до завершення процедури розгляду його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема, такого заходу як:

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частиною 13 статті 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1110 від 17.07.2003 (далі - Типове положення), пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі пункт тимчасового перебування) є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема:

- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

На виконання абз.3 п.3 розділу IV «Прикінцеві положення» Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» №3773-VІвід 22.09.2011 (далі - Закон №3773) та Типового положення, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України №141 від 29.02.2016 була затверджена Інструкція про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - Інструкція №141).

Згідно п.12 розділу ІІ Інструкції №141, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення примусового видворення може бути подано виключно стосовно особи, відносно якої прийнято рішення про примусове видворення, або принаймні, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що ні суду першої, ні апеляційної інстанцій, позивачем не було надано доказів прийняття стосовно відповідача рішення про його примусове видворення або пред`явлення позову про таке видворення, офіційні відомості у Єдиному державному реєстрі судових рішень про таке рішення чи позов відсутні.

Підставою затримання відповідача позивач зазначив виключно необхідність забезпечення його примусового видворення.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність обгрунтованих підстав для пред`явлення в/ч зазначеного позову.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даного спору неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.12, 289, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 червня 2021 рокупо справі №308/7465/21 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 21.09.2021.