Справа № 160/2079/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2021 року Справа № 160/2079/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач з урахуванням уточнень від 26.02.2021 року, просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, які виразилися у протиправній відмові у зарахуванні до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 01.03.95 по 11.07.96 в ТОВ «ДОН Лтд» та неправильному визначенні пільгового стажу роботи за Списком №1 у бік зменшення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області врахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 період роботи в ТОВ «ДОН ЛТД» з 01.03.95 по 11.07.96 р.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області привести у відповідність один до одного показники загального періоду роботи за Списком № 1 та додаткові роки за Списком № 1 ОСОБА_1 , які мають відповідати один одному та дорівнювати 26 рокам 10 місяцям 4 дням, з урахуванням строкової служби в армії та відповідно до відомостей, наданих ПрАТ «Дніпровський металургійний завод»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області здійснити перерахунок щомісячного пенсійного утримання у зв`язку із збільшенням врахованих періодів - загального стажу роботи та спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №1 ОСОБА_1 , а саме 26 років 10 місяців 4 дні з моменту набуття права на пенсію за віком на пільгових умовах, тобто з 11 вересня 2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк, протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшли документи від позивача на виконання ухвали від 16.02.2021 року.
Ухвалою суду від 03.03.2021 року відкрито провадження у справі №160/2079/21 та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Ухвалою суду від 02.04.2021 року зупинено провадження у справі до надання представником відповідача відзиву на позовну заяву.
З урахуванням зазначеного, періоди роботи починаючи з 01.01.2004 зараховуються на підставі даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Отже, якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків менша, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу в пропорційному розмірі. 24 серпня 1991 року позачергова сесія Верховної Ради УРСР прийняла Акт проголошення незалежності України - документ, яким проголошено незалежність України та створення самостійної держави - України. Тим самим було покладено край юридичному існуванню Української Радянської Соціалістичної Республіки. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.1993 № 538 «Про Державний реєстр звітних (статистичних) одиниць України» було зобов`язано всі господарюючи суб`єкти, на які поширюється дія Закону України «Про державну статистику», до 1 жовтня 1993 року подати відповідному органу статистики заповнену реєстраційну карту для включення даних до Державного реєстру звітних (статистичних) одиниць України для забезпечення єдиних принципів ідентифікації усіх господарюючих суб`єктів при їх взаємодії у межах інформаційного простору України. Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, 3 виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Пунктом 18 Постанови № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку (що підтверджується відповідною довідкою), трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. В разі неможливості підтвердити зазначений стаж показаннями свідків, його можна встановити в судовому порядку. Враховуючи зазначене до загального стажу роботи позивача не було зарахований період з 01.03.1995 року по 11.07.1996 року в Тов "ДОН Лтд", оскільки запис про звільнення закріплений печаткою без наявності коду ЄДРПОУ. Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383). Згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"», час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на зазначене відповідно наданих позивачем документів період військової строкової служби з 16.12.1989 року по 01.11.1991 року було враховано до пільгового стажу роботи за Списком №1. Стосовно пільгового стажу роботи за додаткові роки за Списком № 1 який складає 22 роки та в тому числі: робота за списком № 1 - 23 роки 11 місяців 17 днів вказують, що відповідно до Закону № 1058 при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-Х1І «Про пенсійне забезпечення» служба в армії прирівнюється до пільгової роботи, яка передувала даному періоду чи слідувала за закінченням цього періоду. При цьому при призначенні пенсії на пільгових умовах по Спискам № 1 та № 2 служба в армії або інша діяльність, прирівняна до роботи, яка дає право на пільгову пенсію, враховується в розмірі, що не перевищує наявного стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах.
Ухвалою суду від 21.04.2021 року поновлено провадження у справі №160/2079/21.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 11.09.2020 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 відповідно до пункту "а" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
26.11.2020 року позивач звернувся до Пенсійного органу із заявою з питання обчислення страхового стажу.
Так, згідно листа, судом встановлено, що до загального стажу роботи позивача не було зарахований період його роботи з 01.03.1995 по 11.07.1996 в Тов "ДОН Лтд", оскільки запис про звільнення закріплений печаткою без наявності коду ЄДРПОУ.
Також відповідач роз`яснив, що порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).
Так, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"», час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на зазначене згідно наданих позивачем документів період військової строкової служби з 16.12.1989 року по 01.11.1991 року Пенсійним органом було враховано до пільгового стажу роботи за Списком №1.
Стосовно пільгового стажу роботи за додаткові роки за списком № 1 який складає 22 роки та в тому числі: робота за списком № 1 - 23 роки 11 місяців 17 днів, зазначили, що відповідно до Закону № 1058 при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статті 100 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-Х1І «Про пенсійне забезпечення» служба в армії прирівнюється до пільгової роботи, яка передувала даному періоду чи слідувала за закінченням цього періоду. При цьому при призначенні пенсії на пільгових умовах по Спискам № 1 та № 2 служба в армії або інша діяльність, прирівняна до роботи, яка дає право на пільгову пенсію, враховується в розмірі, що не перевищує наявного стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах.
Таким чином, враховуючи наведене вище, до загального стажу роботи позивача не було враховано період з 01.03.95 по 11.07.96 в ТОВ «ДОН Лтд», оскільки в трудовій книжці при звільненні на печатці відсутній код підприємства; до пільгового стажу за Списком № 1 не врахований період строкової служби в Радянській армії з 16.12.89 по 01.11.91 р.; пільговий стаж роботи додаткові роки за Списком № 1 орган ПФУ визначив - 22 роки 0 місяців 0 днів, та в тому числі: робота за Списком № 1 - 23 роки 11 місяців 17 днів. Ці періоди не співпадають зі стажем роботи за Списком № 1 та один з одним, оскільки за даними з роботи позивача, його повний пільговий стаж роботи за списком №1 складав на момент звернення з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 26 років 10 місяців 4 дні (з урахуванням строкової служби в армії 1 рік 10 місяців 0 днів).
Не погодившись із вказаним обчисленням Пенсійного органу страхового стажу роботи позивача, останній звернувся до суду із вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормою статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України "Про пенсійне забезпечення".
Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788 від 05 листопада 1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до пункту 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 20 Порядку № 637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 року у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Відсутність посилання чи неточних записів, відсутності печатки не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність ведення та заповнення трудової книжки.
Недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Судом досліджено копію трудової книжки позивача, згідно записів якої №9 та №10, останній у період з 01.03.1995 року по 11.07.1996 року працював оператором в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДОН Лтд».
Між тим, спірний період роботи позивача не було враховано Пенсійним органом до загального стажу роботи позивача, з огляду на те, що у трудовій книжці при звільненні на печатці відсутній код підприємства.
Щодо вказаного періоду суд зазначає, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи, що підтверджують період виконуваної позивачем роботи, характер та зайнятість за професією.
Запис виконано без виправлень, у чіткій послідовності, із завірянням підписами відповідальних осіб та печатками роботодавців, є посилання на накази, як на підставу внесення записів.
Суд зазначає, що відсутність на печатці такого реквізиту як ідентифікаційний код з Єдиного державного реєстру підприємств не може спростовувати наявність трудового стажу та позбавляти позивача конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.
Крім того, на позивача не покладено обов`язок щодо перевірки усіх реквізитів печатки підприємства.
З огляду на викладене вище, Пенсійний орган дійшов передчасного висновку про відмову позивачеві зарахувати до загального стажу його роботи, що дає право на пенсію, період роботи з 01.03.1995 року по 11.07.1996 року в ТОВ "Дон Лтд".
Окрім цього, слід вказати, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Так, згідно п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637.
Про неможливість отримати архівні документи щодо роботи позивача в ТОВ «ДОН Лтд» свідчить відповідь на особисте звернення позивача до Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради.
Щодо неврахованого періоду строкової служби, суд зазначає про таке.
Судом встановлено, що в період з 16.12.1989 року по 01.11.1991 року позивач проходив строкову військову службу в рядах Радянської армії, що також підтверджується матеріалами справи.
Абзацом 2 частини 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічні положення викладені в частині 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, згідно якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Таким чином строк проходження строкової служби слід зараховувати до загального страхового стажу.
Таким чином, враховуючи наведене вище, слід дійти до висновку, що відновити порушені права позивача ефективним способом можливо здійснивши зарахування спірних періодів з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки, оскільки при первісному призначені пенсії відповідачем було неналежно здійснено обчислення страхового стажу позивача та без урахуванням всіх обставин справи.
Обираючи зазначений спосіб захисту порушеного права, суд виходить із того, що всі наведені документи були у розпорядженні відповідача.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, за сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією від 13.04.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 605,33 грн.
Керуючись, ст.ст. 139, 241 - 246, 250, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стражу, що дає право на пенсію, період його роботи з 01.03.1995 року по 11.07.1996 року в ТОВ "Дон Лтд".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період проходження строкової служби в Радянській армії з 16.12.1989 року по 01.11.1991 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.11.2020 року з питань обчислення страхового стажу та прийняти відповідне рішення у встановленому порядку, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 605 грн. 33 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона