Справа № 640/8855/20
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8855/20 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.
за участю секретаря: Волошка О. Л.

представника позивача Ішутко С.Ю., представника відповідача Вакуленчик І.Л., представника третьої особи Сидоренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 25.05.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м.Києва про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, третя особа Управління державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у м. Києві викладену у листі від 17.07.2019р. № 84440/Л/26-15-13-04-20 щодо відсутності законодавчих підстав для повернення ОСОБА_1 сплаченого під час нотаріального посвідчення 18.02.2019р. договору купівлі-продажу нерухомого майна податку на доходи фізичних осіб та військового збору;

- зобов`язати Головного управління ДФС у м. Києві підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 помилково сплачений податок на доходи у загальній сумі 23 809 715, 90 грн та військовий збір у загальній сумі 7 142 698, 77 грн та подати його до виконання Управлінню державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просять скасувати, рішення суду та прийняти нову постанову якою позов задовольнити у повному обсязі, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відповідачем протиправно відмовлено у складанні та поданні казначейському органу висновку про повернення з Державного бюджету України на його користь помилково сплаченого податку на доходи та військового збору, оскільки відчужуване майно отримано позивачем у спадок та попередній договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної розірваний, а відтак вважає, що на нього поширюються вимоги абз. 2 п. 172.1 ст. 172 ПК України в частині звільнення від оподаткування доходу отриманого від відчуження цього майна.

В судовому засіданні представником апелянта підтримано доводи апеляційної скарги.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого відповідачем зазначено, що доводи викладені апелянтами жодним чином не спростовують висновки суду першої інстанції.

В судовому засіданні представником відповідача щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечно з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

До Шостого апеляційного адміністративного суду пояснення від третьої особи щодо відношення до апеляційної скарги не надходили, натомість в судовому засідання представником Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м. Києва щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2015р. у справі № 369/6908/15-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 3698,1 кв.м., житловою площею 778,0 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку загальною площею 0,2434 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий земельної ділянки :01:004:0024, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2015р. № 46974093 ОСОБА_1 з 26.10.2015р. є власником житлового будинку на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2015р. у справі № 369/6908/15-ц.

Також, відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2015р. № 46974901 ОСОБА_1 з 26.10.2015р. є власником земельної ділянки на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2015р. у справі № 369/6908/15-ц.

05.11.2015р. між ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ "Джітау-Україна" (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за умовами якого продавець продав, а покупець купив, належний продавцю на праві власності житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано у реєстрі за № 1533. (далі - Договір від 05.11.2015р. № 1533).

Одночасно, 05.11.2015р. між ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ "ДЖІТАУ-УКРАЇНА" (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за умовами якого продавець продав належну йому на праві власності земельну ділянку загальною площею 0, 2434 га, а покупець купив цю земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір зареєстровано у реєстрі за № 1537. (далі - Договір від 05.11.2015р. № 1537).

На підставі вищезазначених договорів, 05.11.2016р. за ТОВ "Джітау-Україна" зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0, 2434 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2015р. № 46998473 та № 47008564.

В подальшому, у зв`язку із невиконанням ТОВ "Джітау-Україна" умов договорів, між позивачем та товариством 11.11.2016р. укладено договори про розірвання Договору купівлі-продажу житлового будинку 05.11.2015року та Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.11.2015 року

Відповідно до п. 2 вказаних договорів про розірвання Договору купівлі-продажу ТОВ "Джітау-Україна" передає у власність позивачу отримане за договорами купівлі-продажу майно.

При цьому, відповідно до п. 8 вказаних договорів від 11.11.20616 року підстава виникнення права власності на таке майно у позивача є рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2015р. у справі № 369/6908/15-ц, провадження № 2/36/297/15, яке набрало чинності 13.10.2015р. та договори про розірвання Договору купівлі-продажу від 05.11.2015року.

З огляду на укладення договорів про розірвання Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 11.11.2016р. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0, 2434 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.11.2016р. № 730284454 та № 73089198.

В подальшому, а саме 18.02.2019р. між ОСОБА_1 (продавець) та Міністерством закордонних справ і міжнародного співробітництва ОАЕ (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки.

За умовами вказаних договорів, продавець продає та передає покупцеві право власності, а покупець купує в продавця та сплачує покупну ціну та отримує всі права власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка АДРЕСА_1 .

З огляду на укладення позивачем 18.02.2019р. договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, останнім сплачено податок на доходи фізичних осіб в розмірі 23 737 914, 30 грн. та 71 081,60 грн, а також військовий збір в розмірі 7 121 374, 00 грн та 21 324,48 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень від 20.02.2019р. № 22459, № 25423, № 23576 та № 48543.

Позивач вважаючи, що ним помилково сплачено податок на доходи фізичних осіб та військовий збір за договорами купівлі-продажу від 18.02.2019р. звернувся до відповідача 07.06.2019р. із заявами в яких просив повернути йому помилково сплачені кошти.

Листом відповідача від 17.07.2019р. № 84440/Л/26-15-13-04-20 позивача повідомлено про те, що у ГУ ДФС у м. Києві відсутні законодавчі підстави для повернення ОСОБА_1 сплаченого під час нотаріального посвідчення 18.02.2019р. договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у складанні та поданні казначейському органу висновку про повернення з Державного бюджету України на його користь помилково сплаченого податку на доходи та військового збору, звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, згідно з п.п. 14.1.115, 14.1.182 п. 14.1 ст. 14 ПК України, як надміру сплачені грошові зобов`язання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату, а як помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань.

При цьому, порядок оподаткування операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомого майна регламентований ст. 172 ПК України.

Відповідно до п. 172.1, п. 172.2 ст. 172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане таким платником у спадщину.

Дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об`єкта незавершеного будівництва.

Згідно з абз. 1 п. 172.3 п. 172.3 ПК України, дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону, та зареєстрованої в єдиній базі даних звітів про оцінку.

Відповідно до п. 172.5, п. 172.8 ст. 172 ПК України, сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи:

а) особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни;

б) особою, у власності якої перебував об`єкт нерухомості, відчужений за рішенням суду про зміну власника та перехід права власності на таке майно. Фізична особа зобов`язана відобразити доход від такого відчуження у річній податковій декларації.

Для цілей цієї статті під продажем розуміється будь-який перехід права власності на об`єкти нерухомості, крім їх успадкування та дарування.

Водночас, відповідно до п.п. 1.2-1.7, п.п. 1.9 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України, Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 655 та ст. 657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Оскільки сторони мають досягти згоди про зміну (розірвання) договору, домовленість між ними також за своєю правовою природою являє собою договір, у зв`язку із чим на нього поширюються як загальні правила про умову дійсності правочинів (ст. 203 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України)), так і положення про порядок укладення договору (ст. 638-647 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 364 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був власником в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,2434 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий земельної ділянки :01:004:0024, що підтверджується копією рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2015р. у справі № 369/6908/15-ц та копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2015р. № 46974093 та № 46974901.

Зазначена обставина сторонами не заперечується.

Дійсно, в 2015 році позивачем здійснено спробу відчуження такого нерухомого майна шляхом його продажу ТОВ "Джітау-Україна".

Право власності на належні позивачу об`єкти нерухомого майна, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,2434 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 перейшло до ТОВ "Джітау-Україна" на підставі договорів купівлі-продажу 05.11.2015року.

Поряд із цим, в силу невиконання ТОВ "Джітау-Україна" зобов`язань за договорами купівлі-продажу сторонами 11.11.2016р. домовлено розірвати укладені 05.11.2015 року договори купівлі продажу, про що укладено відповідні договори про розірвання Договорів купівлі-продажу.

На підставі вказаного, за позивачем знову зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,2434 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, з моменту реєстрації договорів про розірвання договорів купівлі-продажу у власність позивача повернулось нерухоме майно, яке набуте позивачем в порядку спадкування.

При цьому, підставою набуття права власності на вказані об`єкти нерухомого майна є не лише розірвання договорів купівлі-продажу, а й отримання такого майна позивачем у спадок.

Відтак, враховуючи природу набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна, реалізованого ним на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2019 року, зокрема, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , у позивача не виник обов`язок щодо сплати податку на доходи та військового збору при реалізації такого нерухомого майна, незалежно від дати набуття такого права власності.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що хоча дата набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомого майна, у зв`язку із спробою реалізації такого ТОВ "Джітау-Україна" змінилась, однак факт отримання такого майна у спадок залишився незмінним.

За таких оставин, суд не досліджує терміни перебування у власності позивача обє`кту нерухомого майна, оскільки сам факт набуття права власності на таке майно шляхом спадкування є самостійною підставою для звільнення операції від оподаткування.

Відтак, з урахуванням приписів п. 172.1, п. 172.2 ст. 172 ПК України отриманий позивачем дохід, на підставі договору купівлі-продажу від 18.02.2019р. не оподатковується, відповідно суми податку сплачені згідно платіжних доручень від 20.02.2019р. № 22459, № 25423, № 23576 та № 48543, є такі, що надмірно сплачені позивачем.

Відповідно до пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно пп.14.1.115 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначає стаття 43 Податкового кодексу України.

Пунктом 43.1 цієї статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок, або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (пункт 43.2. статті 43 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.43.3 ст.43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Згідно п.43.4 ст.43 Податкового кодексу України платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку, на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відповідно до пунктів 43.5 та 43.6 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

Положеннястатті 43 Податкового кодексу Україниузгоджуються з нормами Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №60 від 11.02.2019 (далі - Порядок №60), а також Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 (далі Порядок №787).

Порядок №787 визначає процедури, зокрема, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії (далі - платежі).

Відповідно до п.3 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті, перерахування компенсації здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Порядок №60 визначає механізм інформаційного обміну: між ДФС, територіальними органами ДФС та Казначейством і територіальними органами Казначейства у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені за платежами, контроль за справлянням яких покладено на ДФС; між територіальними органами ДФС та місцевими фінансовими органами в процесі погодження електронних висновків та/або електронних повідомлень про повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами.

Відповідно до розділу ІІ Порядку №60 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку (далі - податкова декларація)), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Заява може бути подана платником до територіального органу ДФС в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

У заяві платник зазначає назву помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати і реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства), та визначає напрям(и) перерахування помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються: на поточний рахунок платника податку в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, незалежно від виду бюджету; у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Додатково до заяви платник може подати копію платіжного документа, на виконання якого помилково та/або надміру сплачений платіж перераховано до бюджету.

З огляду на встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог прийшов до помилкових та необґрунтованих висновків, натомість позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення, згідно з яким позов ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі м.Києва про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року скасувати, прийняти нову постанову якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у м. Києві викладену у листі від 17.07.2019р. № 84440/Л/26-15-13-04-20 щодо відсутності законодавчих підстав для повернення ОСОБА_1 сплаченого під час нотаріального посвідчення 18.02.2019р. договору купівлі-продажу нерухомого майна податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Зобов`язати Головного управління ДФС у м. Києві підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 помилково сплачений податок на доходи у загальній сумі 23 809 715,90 грн та військовий збір у загальній сумі 7 142 698,77 грн та подати його до виконання Управлінню державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов