Справа № 520/1202/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

20 вересня 2021 року Справа №520/1202/2020

Харківський окружний адміністративний суду у складі головуючого судді Ніколаєвої О.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 , яка подана у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у справі №520/1202/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області

про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа №520/1202/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2020 у справі №520/1202/2020 виправлено описку у резолютивній частині рішення, а саме - у п`ятому абзаці резолютивної частини виправити кінцеву дату перерахунку на «по 01.01.2020» та у абзаці шостому виправити дату довідки №2 Харківського апеляційного суду на « 20.01.2020».

Таким чином, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №520/1202/20 набрало законної сили - 07.10.2020.

З програми "Спеціалізоване діловодство суду" встановлено, що позивачу було видано виконавчі листи у даній справі - 18.11.2020.

Засобами поштового зв`язку 28.04.2020 від позивача надійшла заява у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, в якому він просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати звіт до Харківського окружного адміністративного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання ухвали повне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі 520/1202/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії, а саме - про повну виплату позивачу заборгованості щодо довічного грошового утримання за період з 25.04.2019 по 31.12.2019 у розмірі 37 921,21 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі №520/1202/2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням першої інстанції, заявник звернувся з апеляційною скаргою до Другого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі №520/1202/2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 у справі №520/1202/2020 скасовано. Справу №520/1202/2020 направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції не було досліджено питання чи було виконано відповідачем рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020 у справі №520/1202/2020.

Судом першої інстанції враховані висновки суду апеляційної інстанції, викладені у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі №520/1202/2020.

Враховуючи відсутність правового регулювання процедури розгляду такого виду заяв, керуючись приписами частини третьої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про можливість розгляду поданої заяви одноособово у порядку письмового провадження без виклику сторін. Суд не вбачає підстав для розгляду заяви позивача у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Згідно пункту 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.03.2020, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахуванні та виплаті щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести обчислення стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 відповідно до наказу про відрахування зі штату суду від 24.04.2019 №04-05/165 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 09.04.2019, що з урахуванням служби в лавах Радянської Армії загалом становить більше ніж 20 років, а саме: 20 років 0 місяців 18 днів.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести обчислення довічного грошового утримання ОСОБА_1 зарахувавши до стажу роботи, який дає право на відставку при отриманні довічного грошового утримання стаж роботи у галузі права три роки за період з 01.10.1995 по 01.10.1998, що з урахуванням роботи суддею та служби в лавах Радянської Армії загалом становить більше ніж 23 роки, а саме: 23 роки 0 місяців 18 днів. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди судді апеляційного суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, згідно довідки Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2019 №263 починаючи з 25.04.2019 по 01.02.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нараховувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди судді апеляційного суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, згідно довідки Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2010 №2. починаючи з 01.01.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами частин другої, третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Відповідно до частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/18826/14, від 19.11.2018 у справі №804/10264/15.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% від суддівської винагороди судді апеляційного суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, згідно довідки Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2020 №2, починаючи з 01.01.2020. Різницю щомісячного довічного грошового утримання судді на виконання судового рішення у справі №520/1202/2020 включено до списків на виплату.

Орган Пенсійного фонду вказує на неможливість виплати позивачеві нарахованої заборгованості через відсутність додаткових бюджетних асигнувань. Також зазначає, що виплата вказаних коштів буде проведена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Суд вважає за необхідне зауважити, що відсутність відповідних коштів не є поважною причиною для невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Крім того, у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004, заява №18966/02 було вказано, що нездатність держави виконувати рішення через відсутність достатніх бюджетних коштів не може слугувати виправданням такого невиконання. Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 у справі №1140/3479/18, від 16.09.2020 у справі №287/1/17-а.

Слід зазначити, що у разі відсутності добровільного виконання судового рішення чинним законодавством України, а саме - Законом України "Про виконавче провадження", визначено спосіб та порядок дій та заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення.

Так, згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною шостою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що при виконанні рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Після закінчення наданого строку, державний виконавець перевіряє виконання рішення суду. У разі невиконання рішення суду, державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу, вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання рішення державним виконавцем складається акт, після чого виноситься постанова про накладання штрафу в якій зазначає розмір штрафу та попередження про кримінальну відповідальність, після чого звертається до органу досудового розслідування з повідомленням про вчинення боржником кримінального правопорушення за ст. 382 Кримінального кодексу України.

Суд звертає увагу, що з метою виконання судового рішення у даній справі позивачу видано виконавчі листи, а державним виконавцем відкрито відповідні виконавчі провадження з метою виконання судового рішення, які наразі тривають та є не закінчиними.

Таким чином, враховуючи що встановлення судового контролю за виконанням рішенням суду є правом суду, а не - обов`язком, та те, що позивачем не вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України "Про виконавче провадження", у суду відсутні докази того, що загальний порядок виконання судового рішення не призведе до очікуваного результату.

Враховуючи викладене та проаналізувавши аргументи та доводи позивача, суд на вбачає правових підстав для задоволення поданої заяви про встановлення судового контролю.

Керуючись статтями 241-242, 248, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України у справі №520/1202/2020 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та у строк, визначені частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Ніколаєва