Справа № 120/1345/21-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1345/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

21 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови від 15.01.2021 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП-ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу у розмірі 80000 грн за вчинення порушення, передбаченого абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20.05.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20.05.2021скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно наявної у матеріалах справи копії направлення на проведення інспекційного відвідування від 16.11.2020, інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань виконання припису від 29.09.2020 проведене з 19.11.2020 по 02.12.2020. Згідно вказаного направлення проведено інспекційне відвідування за результатом якого складено акт інспекційного відвідування від 02.12.2020 №ВН14115/1963/АВ та припис від 02.12.2020 №ВН14115/1963/АВ/П у якому запропоновано усунути недоліки у термін до 21.12.2020. При цьому, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про проведення інспекційного відвідування з 07.12.2020 по 18.12.2020. До того ж, у період з 07.12.2020 по 25.01.2021 у приміщенні де вела господарську діяльність позивач було вимкнене опалення, внаслідок чого перебувати довгий час у такому приміщенні було неможливо.

Позивач зауважує, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції виходив з того, що підставою прийняття постанови від 15.01.2021 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП-ФС слугував акт від 10.12.2020 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП "Про неможливість проведення інспекційного відвідування", однак, у вказаній постанові підставою для її прийняття вказано акт від 25.11.2020 №ВН14108/195НП.

Крім того, позивач зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданих цивільно-правовим угодам.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що 16.11.2020 управлінням Держпраці у Вінницькій області винесено наказ про проведення інспекційного відвідування, щодо дотримання вимог пп.11 п.5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю №823, проведення якого передбачено з 07.12.2020 по 18.12.2020, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання законодавства про працю на виконання припису від 29.09.2020.

16.11.2020 управлінням на підставі наказу прийнято направлення з питань проведення інспекційного відвідування з питань контролю за додержанням законодавства про працю.

02.12.2020 інспектором праці винесено акт інспекційного відвідування юридичної особи, у якому зазначено, що посадовими особами управління в ході інспекційного відвідування за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 виявлено швейний цех орієнтовно площею 100 м.кв. у якому працювало 7 осіб жіночої статті.

За результатами складеного акту 02.12.2020 державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю винесено припис №ВН14115/1963/АВ/П "Про усунення виявлених порушень" із зазначенням, що між ФОП Каправа та сімома працівниками, яких допущено до роботи, не було укладено трудові договори (у письмовій формі) та не було повідомлено органи ДФС за місцем обліку платника податків про початок роботи працівників. Вказано строк усунення порушень до 21.12.2020.

Також 02.12.2020 управлінням Держпраці винесено попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №ВН14115/1963/АВ/П/П129.

10.12.2020 складено акт №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП "Про неможливість проведення інспекційного відвідування" у якому вказано, що посадовими особами управління Держпраці у Вінницькій області здійснено спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 за місцем здійснення господарської діяльності, однак суб`єктом господарювання створено перешкоди у діяльності інспекторів, а саме не надано доступу до виробничих, службових адміністративних приміщень, в яких використовується наймана праця, чим здійснено перешкоду діяльності центрального органу виконавчої влади.

Листом від 11.12.2020 №5713/04-04 відповідач повідомив позивача про складання зазначеного акту від 10.12.2020 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП, а також про можливість накладення фінансових санкцій, передбачених ст.265 КЗпП України.

На виконання припису від 02.12.2020 №ВН14115/1963/АВ/П, позивачем 21.12.2020 повідомлено управління про наявність укладених між ФОП ОСОБА_2 та сімома фізичними особами, яких виявлено інспектором праці, цивільно-правових угод.

23.12.2020 позивач звернулась до управління Держпраці у Вінницькій області, який отримано відповідачем 28.12.2020, у якому повідомила, що не створювала жодних перешкод для проведення інспекційного відвідування, про проведення інспекційного відвідування вона взагалі не знала.

Відповідь на вказаний лист позивача від 23.12.2020 надано листом управління Держпраці у Вінницькій області від 20.01.2021 №278/04-04 у якому повідомлено, що інспектори управління Держпраці у Вінницькій області 10.12.2020 не мали змоги зайти у виробниче приміщення де позивач здійснює діяльність з якого лунали звуки виробничої діяльності та голоси працівників, на неодноразові дзвінки інспекторів позивач не відповідала. Факт відмови у доступі до приміщення засвідчили також працівники поліції, яких викликали інспектори.

15.01.2021 управлінням Держпраці у Вінницькій області на підставі акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 25.11.2020 №ВН14108/195НП, прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП-ФС, згідно якої керуючись ст.265 КЗпП України, ст.53 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 за №509 (Порядок №509), та на підставі абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 80000 грн.

Позивач не погодилась із вказаною постановою від 15.01.2021 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП-ФС та звернулась до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірну постанову прийнято правомірно з огляду на неможливість проведення інспекційного відвідування, адже позивач свідомо ухилялась від належного проведення запланованої перевірки вимог законодавства про працю.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 (Порядок №823) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

У відповідності до п.14 Порядку №823 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, визначених пунктом 10 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Згідно ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження (абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України);

- в разі недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз.7 ч.2 ст.265 КЗпП України);

- вчинення дій, передбачених абзацом сьомим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у шістнадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України).

Відповідно до п.2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (Порядок №509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування.

Згідно п.4 Порядку №509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

З огляду на наведені норми апеляційний суд зазначає, що до відповідальність за абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України особа притягається на підставі постанови уповноваженої особи, у разі вчинення правопорушення об`єктивна сторона якого полягає у разі недопущення до проведення перевірки з вказаних питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у проведенні такої перевірки, що має бути зафіксоване у акті про неможливість проведення інспекційного відвідування, який у вказаній постанові зазначається у якості накладення штрафу.

Проаналізувавши постанову від 15.01.2021 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП-ФС встановлено, що підставою для накладення штраф згідно цієї постанови є акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 25.11.2020 №ВН14108/195НП.

Разом з цим, матеріали даної справи не містять акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 25.11.2020 №ВН14108/195НП, а також будь яких відомостей щодо факту та обставин неможливості проведення інспекційного відвідування виробничих об`єктів позивача 25.11.2020.

Доводи відповідача ґрунтуються виключно на неможливості проведення інспекційного відвідування 10.12.2020 про, що складено акт від 10.12.2020 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП. При цьому, відповідач не зазначає про те, що у спірній постанові про акт від 25.11.2020 №ВН14108/195НП вказано помилково.

До того ж, доводи відповідача з посиланням на обставини, зафіксовані у акті від 10.12.2020 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП жодним чином не свідчать про вчинення позивачем дій, які можна кваліфікувати як такі, що відповідають об`єктивній стороні правопорушення, передбаченого абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, перелік яких міститься у пункті 14 Порядку №823.

Так, в акті від 10.12.2020 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП зафіксовано, що інспекційне відвідування неможливо здійснити у зв`язку із ненаданням доступу до приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця.

Разом з цим, факт ненадання доступу до приміщень позивача не підтверджено жодними доказами, зокрема, складеними відповідачем у відповідності до п.п.6 п.10 Порядку №823. Посилання відповідача на те, що факт відмови у доступі до приміщення засвідчили також працівники поліції, яких викликали інспектори, також не підтверджені жодними доказами.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем порушення, передбаченого абз.8 ч.2 ст.265 КЗпП України, а спірна постанова від 15.01.2021 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП-ФС прийняте без достатніх для того підстав, що свідчить про протиправність та необхідність скасування такої постанови.

При цьому, апеляційний суд не надає правову оцінку доводам позивача та висновкам суду першої інстанції наданих позивачем цивільно-правовим угодам, адже це перебуває поза межами предмету доказування у даній справі до якого належать виключно питання недопуску позивачем до інспекційного відвідування інспекторів відповідача.

У відповідності із ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову, позивачу підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір у загальному розмірі 2270 грн, у тому числі у сумі 908 грн, сплачений позивачем за звернення до суду із вказаним позовом та у сумі 1362 грн, сплачений за подання апеляційної скарги.

Щодо компенсації за рахунок відповідача витрат позивача на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат, згідно ч.7 ст.134 КАС України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема й документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 12850 грн. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано до суду договір про надання правової допомоги від 10.02.2021 №03-02/21, додаткову угоду від 10.02.2021 до договору від 10.02.2021 №03-02/21, акт приймання-передачі наданих послуг по договору від 10.02.2021 №03-02/21, ордер серії ВН №156607.

Разом з цим, позивачем не подано до суду жодних доказів оплати гонорару адвокату, тобто не доведено фактичного понесення заявлених до стягнення у даній справі витрат на правову допомогу, що унеможливлює присудження таких сум на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Вінницькій області від 15.01.2021 №ВН13314/1962/АВ-ВН14176/1572/П/НП-ФС.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Вінницькій області судовий збір у розмірі 2270 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.