Справа № 640/15022/20
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Київ № 640/15022/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної

в місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації щодо невиплати позивачу державної соціальної допомоги на особу з інвалідністю з дитинства за період з 21 липня 2005 року по 6 грудня 2017 року;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації виплатити позивачу державну соціальну допомогу на особу з інвалідністю з дитинства за період з 21 липня 2005 року по 6 грудня 2017 року, виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що відповідачем протиправно не виплачувалась позивачу державна соціальна допомога по інвалідності з 21.07.2005 (дата встановлення інвалідності). Позивач вважає, що у відповідності до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» така допомога повинна була бути призначена не з дня звернення, а з дня встановлення відповідної групи інвалідності, а саме з 21.07.2005.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.07.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не надано, заяви про визнання позову також до суду не надходило, у зв`язку з чим, суд, згідно вимог частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2015 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності з дитинства, що посвідчується довідкою МСЕК Серії №КА-1 №009958. Інвалідність встановлено безстроково.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.02.2020 №09-10/451 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управління праці та соціального захисту населення Оболонського району м. Києва та йому відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 06.12.2017 довідно призначено допомогу, як особі з інвалідністю з дитинства 2 групи.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 10.03.2020, в якій просив прийняти рішення про виплату йому недоотриманої державної соціальної допомоги особи з інвалідністю з дитинства.

У відповідь на звернення позивача, листом від 30.03.2020 №1522/5969 Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило, що відповідна допомога призначена у відповідності до вимог чинного законодавства з дня звернення за її отриманням.

Вказуючи на протиправність дій відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої-п`ятої статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» (далі - Закон № 2109-III від 06.11.2000) визначено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Перелік медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років, визначається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, які мають одночасно право на державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, на пенсію та на державну соціальну допомогу згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", призначається за вибором осіб з інвалідністю з дитинства (законних представників осіб з інвалідністю з дитинства, визнаних недієздатними, та дітей з інвалідністю) державна соціальна допомога відповідно до цього Закону або пенсія чи державна соціальна допомога згідно із Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю". При цьому, якщо особа з інвалідністю з дитинства або дитина з інвалідністю має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю") і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.

Частиною першою статті 4 даного Закону визначено, що державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Згідно із частинами першою, третьою, шостою та сьомою статті 8 даного Закону встановлено, що заява про призначення державної соціальної допомоги подається особою з інвалідністю з дитинства до місцевої державної адміністрації за місцем проживання.

До заяви про призначення державної соціальної допомоги повинні бути додані документи про вік і місце проживання особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю, документи про місце проживання батьків, усиновителів, опікуна або піклувальника, який подав заяву, а також довідка медико-соціальної експертизи або медичний висновок, видані у встановленому порядку.

Місцева державна адміністрація, яка прийняла заяву про призначення державної соціальної допомоги, видає заявнику розписку про прийом заяви та доданих до неї документів із зазначенням дати прийому заяви.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому заяви з усіма необхідними документами.

Як встановлено частинами восьмою-дев`ятою статті 8 цього ж Закону, якщо заява про призначення державної соціальної допомоги надсилається поштою і при цьому подаються також всі необхідні документи, то днем звернення за державною соціальною допомогою вважається дата, вказана в поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У тих випадках, коли до заяви додані не всі необхідні документи, заявнику повідомляється, які документи повинні бути подані додатково. Якщо вони будуть подані не пізніше 3-х місяців з дня одержання повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому або відправлення заяви про призначення такої допомоги.

Спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства охорони здоров`я України від 30 квітня 2002 року №226/293/169, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 травня 2002 року за №466/6754, затверджено Порядок надання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю (далі - Порядок №226/293/169)

Відповідно до підпункту 1.1 Порядку №226/293/169 визначено, що цей документ розроблений відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" і визначає умови призначення та порядок надання і виплати: державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю віком до 18 років; надбавок на догляд за особами з інвалідністю з дитинства та дітьми з інвалідністю віком до 18 років.

Пунктом 2.5 Даного Порядку визначено, що державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день приймання структурним підрозділом з питань соціального захисту населення заяви з усіма необхідними документами.

Якщо заява про призначення державної соціальної допомоги надсилається поштою і при цьому подаються також всі необхідні документи, то днем звернення за державною соціальною допомогою вважається дата, вказана в поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Сторонами не заперечується, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.12.2017 до відповідача за призначенням державної соціальної допомоги, як особі з інвалідністю з дитинства 2 групи відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю".

Відповідно допомога йому повинна була та призначена відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

Аналіз статті 8 вказаного Закону та пункту 2.5 Порядку №226/293/169 дає суду підстави стверджувати, що вказана допомога призначається особам з моменту звернення за її призначенням, а не з моменту встановлення групи інвалідності, як помилково вважає позивач.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації діяло у відповідності до вимог чинного законодавства, а вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача є необгрунтованними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити у повному обсязі.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.