Справа № 140/6250/21
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року ЛуцькСправа № 140/6250/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульський В. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень; визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.02.2018 №, від 07.12.2018 №, від 19.10.2020 № та від 19.10.2020 №; визнання протиправним та скасування рішення №598 від 04.02.2019 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку; зобов`язання відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку ІІ групи, починаючи з 01.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідь на адвокатськкий запит було отримано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 09.02.2018 №, від 07.12.2018 № 003475552, від 19.10.2020 №, від 19.10.2020 № та рішення №598 від 04.02.2019 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, у зв`язку із наявністю податкового боргу у позивача на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів. Позивач категорично не погоджується зі складеними податковими повідомленнями-рішеннями та з рішенням контролюючого органу про анулювання свідоцтва платника єдиного податку, вважає їх протиправним та такими, що підлягають скасуванню, оскільки позивачем було сплачено єдиний податок за липень 2015 із помилковим зазначенням невірного РНОКПП, що не може свідчити про наявність у позивача податкового боргу та відповідно не може слугувати підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку. Тому, з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, позивач змушений звертатися з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та відповідно до статей 12, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.97).

У відзиві на позовну заяву від 14.07.2021 (а.с.101-104) представник відповідача проти задоволення позову заперечив та зазначив, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку стало наявність у позивача податкової заборгованості. Крім того просив у частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.02.2018 залишити без розгляду у зв`язку з пропущенням строку, щодо оскарження їх, а у задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Додатково заперечує проти стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області витрат на правничу допомогу оскільки позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, не надано жодного первинного документу, зокрема, договору про надання правової допомоги, документів, що свідчать про оплату таких послуг, детального опису робіт та затраченого адвокатом часу на виконання відповідних робіт, доказів ведення адвокатом Книги обліку доходів і витрат.

У відповіді на відзив який надійшов до суду 29.07.2021 (а.с.153-155) представник позивача вважає доводи відповідача, викладені у відзиві, такими, що не спростовують твердження позивача зазначені у позовній заяві. Зокрема звертає увагу на те, що оскільки суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилки у платіжному дорученні не є достатньою підставою для висновку про несплату, а отже, і застосування за це штрафних санкцій. Представник позивача також зазначає, що враховуючи той факт, що податкове повідомлення-рішення № від 09.02.2018 було отримане позивачем 01.06.2021 і стосовно даного податкового повідомлення-рішення не проводилася процедура адміністративного оскарження, позивач має право оскаржити дане податкове повідомлення-рішення в судовому порядку впродовж 1095 днів після отримання такого рішення. Стосовно заперечень позивача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначає наступне: оскільки жодних клопотань про зменшення суми витрат на правничу допомогу від відповідача не надходило, то сума заявлених позивачем витрат, у випадку задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило сторони скористались свої правом щодо подачі заяв по суті справи.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є зареєстрований як фізична особа підприємець з 09.11.2005 та перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Волинській області. З 23.01.2012 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку II групи).

08.02.2018 ГУ ДПС у Волинській області було складено акт № 2288/03-20-55-13-03-13/ «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п. 295.1 ст. 295 ПК України СПД ОСОБА_1 щодо своєчасності сплати авансового внеску єдиного податку за 2013-2020 рр.». Згідно з висновками даного Акту, контролюючим органом було встановлено порушення п. 295.1 ст. 295 ПК України, відповідальність за що передбачена п. 122.1 ст. 122 ПК України. Відповідно до історії сплати узгодженого податкового зобов`язання платник зобов`язаний сплатити штраф по єдиному податку в розмірі 4624,40 грн (а.с.11-12). На підставі даного Акту, було винесено податкове повідомлення-рішення від 09.02.2018 р. №, згідно якого позивача було нараховано штрафні санкції у сумі 4624,40 грн (а.с.13).

26.10.2018 ГУ ДПС у Волинській області було складено Акт № 22480/03-20-55-13-03-13/ «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п. 295.1 ст. 295 ПК України ОСОБА_1 щодо своєчасності сплати авансового внеску єдиного податку за 2015-2018 рр.». Згідно з висновками даного акту, контролюючим органом було встановлено порушення п. 295.1 ст. 295 ПК України, відповідальність за що передбачена п. 122.1 ст. 122 ПК України. Відповідно до історії сплати узгодженого податкового зобов`язання (Додаток 1) платник зобов`язаний сплатити штраф по єдиному податку в розмірі 2355,60 грн (а.с.16-17). На підставі даного акту, було винесено податкове повідомлення-рішення від 07.12.2018 р. № , згідно якого позивача було нараховано штрафні санкції у сумі 2355,60 грн (а.с.20).

Актом (б/н) (а.с.22-23) «Про результати камеральної перевірки щодо порушення платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування», було встановлено порушення, за які передбачено анулювання відповідно: не сплачено протягом двох послідовних кварталів податкові зобов`язання по єдиному податку абз. 8 пп. 298.2.3, п. 298.2 ст. 298, абз. 3 п. 299.10 ст. 299 ПК України. На підставі вказаного акту прийнято рішення № 598 від 04.02.2019 (а.с.25-26) про анулювання реєстрації платника єдиного податку ОСОБА_1 . Підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку, є: наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів відповідно до абз. 3 п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України.

06.09.2020 ГУ ДПС у Волинській області було складено Акт №11494/03-20-55-33-03-13/ (а.с.27-28) «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п. 295.1 ст. 295 ПК України ОСОБА_1 щодо своєчасності сплати авансового внеску єдиного податку за 2013-2020 рр.». Згідно з висновками даного Акту, контролюючим органом було встановлено порушення п. 295.1 ст. 295 ПК України, відповідальність за що передбачена п. 122.1 ст. 122 ПК України. Відповідно до історії сплати узгодженого податкового зобов`язання (Додаток 1) платник зобов`язаний сплатити штраф по єдиному податку в розмірі 2130,95 грн. На підставі даного Акту, було винесено податкові повідомлення-рішення від 19.10.2020 р. № (а.с.32), згідно якого позивача було зобов`язано сплатити штраф у сумі 1217,95 грн. та від 19.10.2020 р. № (а.с.33), згідно якого позивача було нараховано штрафні санкції у сумі 859,30 грн.

Позивач не погоджуючись зі складеними податковими повідомленнями-рішеннями та з рішенням контролюючого органу про анулювання свідоцтва платника єдиного податку та вважаючи їх протиправним та такими, що підлягають скасуванню звернувся з адміністративним позовом до суду для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог пункту 46.1 статті ПК України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку визначені у розділі XIV "Спеціальні податкові режими" Податкового кодексу України.

За визначенням, наведеним у пункті 291.2 статті 291 Податкового кодексу України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до підпункту 298.1.1 пункту 298.1 статті 298 Податкового кодексу України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Згідно з пункту 299.1 статті 299 Податкового кодексу України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у разі настання випадків, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 31.1 ст.31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до п.38.1 ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з п. 300.1. ст.300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Положеннями п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України передбачено, що податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платники єдиного податку зобов`язані в останній день другого із двох послідовних кварталів перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Аналіз положень пункту 299.10 статті 299 v поєднанні з положеннями 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, шо контролюючий

орган анулює реєстрацію платником єдиного податку, якщо станом на перше число місяця протягом двох послідовних кварталів платник єдиного податку має податковий борг.

Як вбачається з оскаржуваного рішення № 598, позивача виключено з реєстру платників єдиного податку 01 січня 2019 року. Отже, правомірність оскаржуваного рішення залежить від того, чи мав позивач станом на перше число місяця у період з квітня по грудень 2018 року податковий борг.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ФОП ОСОБА_2 , з-поміж іншого, заперечував проти наявності у нього податкового боргу. Зазначав, що згідно з податковими деклараціями за 2015-2020 роки та квитанціями до них, позивачем вчасно подавалися декларації і сплачувався податкові зобов`язання. На підтвердження цих обставин позивач надав декларації та банківські квитанції за період з 2015 року по 2020 рік (а.с.38-79).

Проаналізувавши історію сплати авансового внеску єдиного податку за період 2015 - 2020 рік, судом було встановлено, що 17.07.2015 року при сплаті єдиного податку та при заповнені реквізитів призначення платежу в банківській квитанції помилково вказано невірний номер за Державним реєстром фізичних осіб замість ). Зокрема, як вбачається з банківської квитанції № 0.0.411097086.1 від 17.07.2015 р. в графі «Призначення платежу» було вказано: *101::18050400, Єдиний податок з фізичних осіб ОСОБА_1 , Липень 2015 (а.с.39). Тобто, єдиний податок за липень 2015 року було сплачено саме за ФОП ОСОБА_1 , однак із помилковим зазначенням невірного РНОКПП.

Отже, з вищенаведеного можна прийти до висновку, що у період з 2015 по 2021 рік позивачем в повному обсязі сплачувався єдиний податок і на дату анулювання реєстрації платника єдиного податку у ОСОБА_1 не було податкового боргу станом на перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Також суд не бере до уваги твердження представника відповідача у відзиві, що у зв`язку з відсутністю сплати авансового внеску за липень 2015 року виник борг, який в подальшому погашався за рахунок сплати єдиного податку за наступні періоди та виникав новий згідно з календарною черговістю його виникнення відповідно до п.87.9 ст.87 Податкового кодексу.

Суд зазначає, що згідно з абзацом 1 частини четвертої статті 45 Бюджетного кодексу України, податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Відповідно до частини п`ятої вказаної статті податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Таким чином, усі податкові надходження, справляння яких передбачено законодавством України, є доходами державного бюджету, які визнаються зарахованими до бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Поняття єдиний казначейський рахунок визначене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затвердженому Наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 №122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за №594/6882 (далі - Положення №122), як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

У відповідності до пункту 2.1 Положення №122 єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.

Таким чином, всі сплачені податки і збори (обов`язкові платежі), в будь-якому випадку зараховуються та акумулюються на один консолідований рахунок - єдиний казначейський рахунок, а зарахування коштів на відповідний рахунок має значення лише для обліку коштів.

Крім цього, згідно з пунктом 22.4 статті 22 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні від 05.04.2001 №2346-III (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Тому, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку до державного бюджету в строк, встановлений пунктом 57.1 статті 57 ПК, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.

Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених пунктом 126.1 статті 126 ПК.

Аналогічний підхід до застосування положень пункту 299.10 статті 299, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України у випадках виникнення у платників єдиного податку "технічного" податкового боргу, був викладений в постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі №813/676/17, від 05 червня 2018 року в справі №813/4266/17, від 24 січня 2019 року в справі №813/1346/18, від 14 травня 2019 року в справі №813/1373/16.

У цих справах Верховний Суд дійшов висновку, що сплата єдиного податку із помилковими реквізитами не є перешкодою для його зарахування на єдиний казначейський рахунок, де він акумулюється, у зв`язку з чим така помилка не є підставою вважати, що єдиний податок був несплачений взагалі, чи був сплачений несвоєчасно та/або бути підставою для виключення платника податку з реєстру платників податку з підстав, передбачених пунктом 299.10 статті 299 та підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Необґрунтованість рішення є підставою для його скасування, якщо під час розгляду справи в суді не встановлено фактичних обставин, що надають можливість прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, оскільки всі суми грошового зобов`язання з податку зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення розрахункового рахунку в платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою ПК строк, а відтак і для застосування штрафів та пені.

Дані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.04.2021 у справі № 810/3355/17, від 18.12.2020 у справі № 822/5450/15.

Отже, в межах спірних правовідносин позивачем своєчасно сплачено єдиний податок, який зарахований до Державного бюджету України, але у платіжному дорученні позивачем допущено помилку в ідентифікаційному коді.

Суд зазначає, що оскільки позивачем фактично було здійснено необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку, то помилкове визначення під час сплати суми податкового зобов`язання ідентифікаційного коду платника не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений податковим законодавством строк.

Окрім того, приписами ст. 298 ПК України передбачено, що серед підстав скасування реєстрації платника єдиного податку є наявність податкового боргу станом на перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Також суд зазначає, що перша камеральна перевірка була проведена в лютому 2018 році, а слідуюча - в жовтні 2018 року. Тобто, актами не зафіксовано наявність податкового боргу протягом двох послідовних кварталів.

Відтак, проаналізувавши матеріали справи суд прийшов до висновку, що помилково зазначений невірний номер РНОКПП в квитанції за сплату Єдиного податку за липень 2015 року призвів до винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та як наслідок рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

З приводу вимоги відповідача щодо залишення позову в частині позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення № від 09.02.2018 без розгляду суд не бере до уваги, оскільки позивач довідався про оскаржуване податкове повідомлення-рішення лише 01.06.2021, після отримання відповідь на адвокатський запит.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки ГУ ДПС у Волинській області, як суб`єктом владних повноважень, всупереч положенням статті 77 КАС України, не доведено правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими було застосовано до позивача штрафи за платежем Єдиний податок та рішення № 598 від 04,02.2019 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки суд скасовує рішення № 598 від 04.02.2019 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 то вимога щодо зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області відновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 як платника податку ІІ групи.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу. Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Відповідно до частин другої, третьої статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано наступні документи: копії договору про надання правової допомоги від 26 травня 2021 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «АФК», рахунка-фактури №74 від 05.07.2021, рахунка-фактури №84 від 28.07.2021, акта приймання-передачі правничої допомоги робіт від 28.07.2021, виписка по рахунку від 07.07.2021.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Водночас, при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи.

При цьому, судом при вирішенні питання щодо розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката у цій справі враховано мінімальну ставку гонорару адвокатів за підготовку позовної заяви в адміністративних справах, які затверджені відповідними Радами адвокатів різних регіонів, незначну складність даної справи та наявну судову практику у вказаній категорії справ, розміщену в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

З огляду на вказані обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. за наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень з аналогічних спорів реєстрі не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а відтак підлягає зменшенню до 5 000,00 грн. Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 6 816,00 грн., з них 5 000,00 грн. - витрати на правничу допомогу адвоката та 1 816,00 грн. - судовий збір.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 1 816,00 грн, що підтверджується квитанцією №ПН2412056 від 17.07.2019 (а.с.6).

Керуючись статтями 243 ч. 3, 245, 246, 250, 262 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 09.02.2018 №, від 07.12.2018 № та податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 19.10.2020 № та від 19.10.2020 №.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у Волинській області №598 від 04.02.2019 про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області відновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як платника податку ІІ групи, починаючи з 01.01.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код 44106679) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платник податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн. 40 коп.) та витрати на професійну юридичну допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський