Справа № 300/1289/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2021 р. справа № 300/1289/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Шумея М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів з надання пропозиції позивачу іншої рівнозначної вакантної посади у Головному управління ДПС в Івано-Франківській області або за його згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді та зобов`язання Головне управління ДПС в Івано-Франківській області надати ОСОБА_1 іншу рівнозначну посаду у Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області або за його згодою посаду на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем як правонаступником Головного управління ДФС в Івано-Франківській області протиправно відмовлено ОСОБА_1 у поновленні на попередній посаді, іншій рівнозначній посаді або за його згодою на посаді на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді, оскільки відповідно до ст. 118 КЗпП України та ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад», йому як сільському голові, який працював у раді на постійній основі, після дострокового закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада) чи інша рівнозначна посада або за його згодою посада на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді. Вважає такі дії відповідача протиправною бездіяльністю. Просив позов задовольнити повністю.
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що оскільки позивач не перебуває у трудових відносинах з Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області, а належним відповідачем є Головне управління ДФС в Івано-Франківській області то правові підстави надання позивачу попередньої роботи (посади) відсутні. Вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позицію, викладену в адміністративному позові, та вважає, що твердження відповідача викладені у відзиві на позов є необґрунтованими.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021, відмовлено в задоволені заяви Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про заміну відповідача у цій справі.
Повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , 25.11.2015, звільнено з посади заступника начальника Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у зв`язку із переходом на виборну посаду, п. 5 ст. 36 КЗпП України.
26.11.2015 позивач приступив до виконання обов`язків Попельниківського сільського голови.
Повноваження ОСОБА_1 , 03.12.2020, припинено на п.п. 4 п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад». Запис про це внесено в трудову книжку за підписом Снятинського міського голови.
На звернення ОСОБА_1 , ГУ ДПС в Івано-Франківській області листом від 31.12.2020 №6834/10/09-19-05-03 відмовило у працевлаштуванні з підстав відсутності у штатному розписі посади, яку позивач займав раніше.
ОСОБА_1 звертався до ГУ ДПС в Івано-Франківській області із запитом на публічну інформацію про перелік всіх вакантних посад у Головному управлінні ДПС в Івано- Франківської області у період з 04.12.2020 по 15.03.2021, зазначивши найменування посади, її категорію та під категорію.
Листом від 22.03.2021 була надана інформація про перелік вакантних посад, з якої вбачається наявність вакантних посад різних категорій та підкатегорій.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст.118 КЗпП України, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
Законом України «Про статус депутатів міських рад» передбачена охорона трудових та інших прав депутатів місцевої ради. Зокрема, статтею 33 передбачено, що депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації (абз.1 ч.2). У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету (абз.2 ч.2). Депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду (ч.3).
Вищезазначеними правовими нормами законодавець передбачив обов`язок роботодавця запропонувати звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади роботу (посаду) за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді.
За змістом норм чинного законодавства України, збереження протягом шести місяців середнього заробітку не звільняє адміністрацію установи, де працював депутат міської ради, вжити заходи до його працевлаштування.
Таким чином, позивач, будучи звільнений від займаної виборної посади, має бути поновлений на посаді заступника начальника Державної податкової інспекції у Косівському районі Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, яку він обіймав до переходу на виборну посаду у Попельниківську сільську раду, після закінчення таких повноважень, а при відсутності такої посади - на іншій рівноцінній роботі (посаді) Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.
Разом з тим, за висновками Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16, публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під яким розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права до іншого. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладаються на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів. У спорах, які виникають із публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функцій від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бити припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Верховний Суд у зазначеній вище постанові виділяє два види правонаступництва: фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією), та процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
ВС підкреслив, що при визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 2 Постанови №1200).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19 червня 2019 року № 537 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25 вересня 2019 року № 846) утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби та реорганізовані деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.
Згідно з пунктами 3, 4 цієї постанови територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
Територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються.
Згідно з додатками 1, 2 Постанови №537 утворено Головне управління ДПС в Івано- Франківській області. Головне управління ДФС в Івано-Франківській області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р «Питання Державної податкової служби» та згідно з наказом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 29 серпня 2019 року №7 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області розпочало виконання функцій і повноважень Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, що припиняє свою діяльність.
Відтак, з 29 серпня 2019 року Головне управління ДПС в Івано-Франківській області почало виконувати усі владні функції у сфері реалізації державної податкової політики в тому числі пов`язані із трудовими відносинами, окрім обов`язку забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
Отже, з цього моменту відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним.
Відтак, твердження відповідача про те, що Головне управління ДПС в Івано-Франківській області не є належним відповідачем у справі є безпідставним.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що для належного захисту порушених прав, позивач має бути поновлений на попередній посаді, іншій рівноцінній роботі (посаді) у Головному управління ДПС в Івано-Франківській області, оскільки останнє є правонаступником Головного управління ДФС в Івано-Франківській області.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача із заявою щодо призначення його на попередню посаду, така посада була відсутня у штатному розписі відповідача.
Разом з тим, згідно з копією штатного розпису Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на 2021 рік, в якому серед іншого, зазначено посади в Косівській державній податковій інспекції.
Вказане свідчить про перехід відповідних функцій до відповідача та наявність у штатному розписі відповідача посад, які мали бути запропоновані для працевлаштування ОСОБА_1 .
Проте, жодну з вакантних посад позивачу запропоновано не було. Докази пропонування позивачу іншої рівноцінної роботи (посади) у Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області або її структурних підрозділах та акт про відмову позивача від запропонованих вакантних посад відсутні.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Крім того, згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 22 КЗпП України, забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу. Відповідно доКонституції Українибудь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання, не допускається.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Таким чином, вирішуючи заяву позивача щодо призначення його на попередню посаду відповідач не дотримався обов`язку запропонувати йому іншу роботу (посаду) за його згодою в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді.
Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Враховуючи те, що на момент звернення позивача із заявою щодо призначення його на попередню посаду, така посада відсутня у Головному управління ДПС в Івано-Франківській області, а роботодавець як правонаступник відмовляючи у задоволенні такої заяви не запропонував йому іншу роботу (посаду) за її згодою в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді, то належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо не запропонування ОСОБА_1 іншої рівнозначної вакантної посади.
При цьому, відновлення порушених прав, свобод та охоронюваних законом інтересів позивача слід здійснити шляхом зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 іншої рівнозначної посади у Головного управління ДПС в Івано-Франківській області або за його згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, відповідачем не виконано свого процесуального обов`язку доказування правомірності своїх дій (бездіяльності), визначеного статтею 78 КАС України, чим фактично перекладено тягар доказування у їх протиправності на самого позивача, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також відсутні докази понесення позивачем інших судових витрат, то підстави для застосування ст.139 КАС України у суду відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо невжиття заходів з надання пропозиції ОСОБА_1 іншої рівнозначної вакантної посади у Головному управління ДПС в Івано-Франківській області або за його згодою посади на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді.
Зобов`язати Головне управління ДПС в Івано-Франківській області надати ОСОБА_1 іншу рівнозначну посаду у Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області або за його згодою посаду на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Шумей М.В.