Справа № 420/10632/21
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Стефанов С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.09.2020 року №54280350, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 23 червня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому позивач просить:

- визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Марини Анатоліївни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору №54280350 від 21.09.2020 року з ОСОБА_1 протиправними;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Марини Анатоліївни від 21.09.2020 року №54280350 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 77499,10 грн.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що оскільки виконавче провадження №54280350 було відкрито саме про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», яка в подальшому відступила своє право вимоги, а борг було сплачено позивачем (боржником) у добровільному порядку новому кредитору поза межами виконавчого провадження де б він був стягувачем, а також, враховуючи відсутність факту заміни сторони виконавчого провадження, не отримання позивачем постанови про відкриття ВП №54280350, завершення виконавчого провадження №54280350 без реального стягнення державним виконавцем боргу на користь стягувана ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна», на користь якого було відкрито ВП, позивач вважає, що відсутні будь-які правові підстави для стягнення виконавчого збору, а дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 за ВП №54280350 від 21.09.2020 року є протиправними.

Крім того, позивач зауважує, що зважаючи на те, що виконавче провадження було завершено у зв`язку із поверненням виконавчого листа без виконання стягувану, то й відповідно ніякої відмітки на виконавчому листі про повне або часткове стягнення суми боргу не може й бути, що в черговий раз підтверджує, що державним виконавцем не вчинено реального фактичного стягнення боргу з боржника, а тому у відповідача й не виникло право на стягнення виконавчого збору.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що при виконанні виконавчого провадження державним виконавцем відділу вживались заходи передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на стягнення заборгованості. Зокрема, 08.04.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника, постанову про арешт майна боржника, які направлялись сторонам виконавчого провадження. 25.08.2020 року отримано заяви представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Царюк М.З. про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання відповідно до п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Також, 21.09.2020 року державним виконавцем відділу у відповідності до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ направлено стягувачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за адресою м. Одеса, вуй. Буніна, 10.

На думку відповідача, враховуючи положення Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень 21.09.2020 року державним виконавцем відділу винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% суми, що підлягає стягненню, що становить 77499,10 грн., яку 21.09.2020 року за вих. №9793 направлено боржнику.

Відповідач вказує на те, що на дату відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, а саме 12.07.2017 року державний виконавець керувався діючою редакцією Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла після внесення змін до ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII та передбачає, що державний виконавець повинен стягувати виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми яка підлягає стягненню, а не яка фактично буде стягнута виконавцем.

Також, відповідач зазначає, що позивачем повідомлено, що ним фактично сплачено сума заборгованості за кредитним договором, але новому кредитору, який не звертався до суду за заміною сторони виконавчого провадження, що свідчить про виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України. Надано позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами, за окремою категорію термінових адміністративних справ передбачених статтею 287 КАС України. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 20 липня 2021 року.

Вищевказаною ухвалою також витребувано з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. 8 Березня, 107, м. Миколаїв, 54000, ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень ВП №54280350 та №63139994. Зобов`язано Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надати витребувані судом документи у строк до 20 липня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду, розташованого за адресою: 65062, м. Одеса, Фонтанська дорога, 14.

Копію ухвали від 12 липня 2021 року про відкриття провадження по справі та позов з додатками отримано Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса) 20 липня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.68).

У зв`язку з ненадання витребуваних доказів у встановлений судом строк, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року, зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.09.2020 року №54280350 до отримання доказів витребуваних ухвалою суду від 12 липня 2021 року по справі №420/10632/21.

27 липня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вхід. №40539/21), а також належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень ВП №54280350 та №63139994 (вхід. №40540/21).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року судом поновлено провадження по справі та продовжено розгляд справи зі стадії на якій воно було зупинене.

Станом на 20 вересня 2021 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін та третьої особи на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та відзив на позовну заяву, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

12 липня 2017 року старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бурмістр Веронікою Григорівною відкрито виконавче провадження ВП №54280350 з примусового виконання виконавчого листа №523/1616/14-ц виданого 06.08.2014 року Суворовським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошової суми у розмірі 774 991,00 грн.

20 вересня 2019 року старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Бурмістр Веронікою Григорівною прийнято постанову про передачу виконавчого провадження ВП №54280350 Березанському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

23 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Березанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Осадчою Анастасією Сергіївною прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження ВП №54280350.

Згідно постанови заступника начальника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Чубарева О.О. №11.04-01/64 від 25.03.2020 року про передачу матеріалів виконавчого провадження постановлено передати матеріали виконавчого провадження ВП №54280350 з Березанського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

31 березня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження ВП №54280350.

06 квітня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП №54280350.

08 квітня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною прийнято постанову про арешт майна боржника ВП №54280350.

13 квітня 2020 року та 24 квітня 2020 року начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заліпаєвим Ю.В. винесені вимоги державного виконавця №4850 та №5491.

27 травня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною прийнято постанову про арешт майна боржника ВП №54280350.

27 травня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною винесено вимогу державного виконавця №6113.

10 червня 2020 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Марина Анатоліївна звернулась до Суворовського районного суду міста Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа (у порядку статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 441 Цивільного кодексу України).

25 серпня 2020 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про повернення виконавчого листа без виконання на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі заяви стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 25 серпня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною прийнято постанову від 21 вересня 2020 року ВП №54280350 про повернення виконавчого документа стягувачу згідно з пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у пункті 2 якої зазначено про виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору №54280350 від 21 вересня 2020 року.

21 вересня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №54280350.

21 вересня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною відкрито виконавче провадження ВП №63139994 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №54280350 виданого 21 вересня 2020 року у розмірі 77 499,10 грн.

20 жовтня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №63139994.

20 жовтня 2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №63139994.

30 березня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною прийнято постанову про арешт коштів боржника ВП №63139994.

30 березня 2021 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Мариною Анатоліївною винесено вимогу державного виконавця №333.

Позивач, не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору ВП №54280350 від 21 вересня 2020 року, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Релевантні джерела права та висновки суду

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень частини 1 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження про стягнення основного боргу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54280350), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1- 6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується:

- за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

- у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

- якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

- за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

- у разі виконання рішення приватним виконавцем;

- за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою цієї ж статті 27 обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Проте, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону № 1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

З матеріалів справи убачається, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови ВП №54280350 від 21 вересня 2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 77 499,10 грн., визначив суму виконавчого збору в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі №523/1616/14-ц від 06 серпня 2014 року.

Тож державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 77 499,10 грн.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №640/32814/20, від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19, від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19, від 21 січня 2021 року у справі №640/3430/19, від 12 серпня 2020 року у справі №1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20 і суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.

Суд враховує те, що державний виконавець вчиняв дії, спрямовані на примусове виконання рішення суду, у тому числі приймав постанови про арешт коштів та майна боржника, приймав постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, складав вимоги державного виконавця, а також звертався до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа. При цьому, суд наголошує, що в першу чергу підставою задоволення позову в цій справі має бути необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, оскільки у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршеним у зв`язку із прийняттям змін до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Також, суд не погоджується з твердженням представника відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву про пропуск позивачем строку звернення до суду оскільки з доданих до матеріалів виконавчого провадження поштового реєстру та роздруківки з сайту Укрпошти не можливо встановити, що саме позивачем було отримано оскаржувану постанову.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про її скасування.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог та згідно із ст.139 КАС України судові витрати ОСОБА_1 в загальній сумі 908 грн. 00 коп., що сплачені згідно дубліката квитанції №0.0..1 від 16.06.2021 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Рішення суду складено у перший робочий день після виходу судді з відпустки.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 44, 139, 242-246, 249, 269, 271, 287 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 21.09.2020 року №54280350 - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Марини Анатоліївни щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору №54280350 від 21.09.2020 року з ОСОБА_1 протиправними.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Павлюк Марини Анатоліївни від 21.09.2020 року №54280350 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 77499,10 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Рішення суду набирає законної сили, згідно ст.255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст.287 КАС України, з урахуванням особливостей, встановлених п.15.5 Розділу VII Перехідних Положень КАС України. Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. 8 Березня, 107, м. Миколаїв, 54000, ).

Суддя С.О. Cтефанов