Справа № 260/3686/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3686/20 пров. № А/857/9753/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року, прийняте суддею Іванчулинцем Д.В. в місті Ужгороді у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про:

- визнання протиправною бездіяльність лист № 01-15/1792 від 01.07.2020 щодо відмови йому, як особі з інвалідністю армії першої групи по зору згідно письмової заяви від 15.06.2020 у видачі відповідно до Порядку № 750 від 10.05.2017 довідки про заробітну плату для призначення пенсії за віком державного службовця за формою затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3;

- зобов`язання видати йому, як особі з інвалідністю армії першої групи по зору згідно письмової заяви від 15.06.2020 відповідно до Порядку № 750 від 10.05.2020 довідки про заробітну плату для призначення пенсії за віком державного службовця за формою затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3;

- стягнення на його користь моральної шкоди в розмірі місячної мінімальної заробітної плати 5000,00 грн;

- встановлення відповідно до ст.129-1 Конституції України судом контролю за виконанням судового рішення, шляхом зобов`язання відповідача подати протягом одного місяця з дати набрання законної сили судового рішення до суду першої інстанції звіт про його виконання.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволений частково. Визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (вул. Поперечна, буд 1, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, ), оформлену листом за № 01-15/1792 від 01 липня 2020 року, щодо видачі довідки про заробітну плату для призначення пенсії за віком, як державному службовцю - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), за формою затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України № 1-3 від 17.01.2017. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (вул. Поперечна, буд 1, м. Хуст, Закарпатська область, 90400, ) видати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) довідку про заробітну плату для призначення пенсії за віком державного службовця на підставі його заяви від 15 червня 2020 року у відповідності до Порядку № 750 від 10.02.2017, за формою затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року № 1-3. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно діяв відмовивши позивачеві у видачі відповідної довідки оскільки, в розумінні п.8 Порядку № 750, позивачем було надано відповідачу увесь перелік документів, які необхідні для розгляду заяви про видачу довідки про заробітну плату.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що суд не врахував, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, як органу державної влади, а протиправність його дій та рішень презюмується, а обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.

Вважає безпідставними висновки суду, якими відмовлено у встановленні судового контролю за виконанням рішення, оскільки ним було наведено вагомі докази про те, що відповідач може ухилятись від виконання рішення суду, зокрема так, як ухиляється від виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 у справі № 260/2683/20.

Просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача моральної шкоди та встановленні судового контролю за виконанням рішення суду, в іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідачем подано до апеляційного суду відзив на позовну заяву, у якому він не погоджується з позовними вимогами.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій він заперечує щодо його доводів.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), в силу приписів п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом Державної податкової адміністрації у Хустському районі ДПА України за № 38 від 04 вересня 1997 року, позивача державного податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб було звільнено з посади у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності за станом здоров`я в порядку п. 2 ст. 40 Кодексу законі про працю України (в редакції чинній на момент винесення наказу) (а.с.8).

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером інвалідом армії 1 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 Серії НОМЕР_2 (а.с.10).

На заяву позивача від 02 березня 2020 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було надіслано останньому листа за № 69/Т/07-16-05-00 від 25 березня 2020 року (а.с.5).

Згідно зазначеного листа, позивача проінформовано, що у штатному розписі Головного управління ДФС у Закарпатській області на 2020 рік за порядковим номером 16 передбачена посада «інспектор штабу оперативного управління» з посадовим окладом у розмірі 4790 гривень. Разом з тим, дана посада не відноситься до категорії посад державної служби та заміщається виключно особами начальницького складу податкової міліції. Розмір посадового окладу для цієї посади встановлений згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб». Інших посад «інспектор» в штатному розписі Головного управління ДФС у Закарпатській області не передбачено. Отже, видача витребуваної довідки за вказаною позивачем посадою не є можливою. Разом з тим, проінформовано позивача, що у відповідності до пункту 3 Порядку № 750 від 10.05.2017 встановлено, що у разі ліквідації державного органу без правонаступника або якщо останнє місце роботи особи на посаді державної служби було в органі, який на час призначення особі пенсії відсутній чи у якому на час призначення пенсії перейменовані (відсутні) посади, у тому числі відсутні відповідні посади державної служби, довідки для призначення пенсії видають, зокрема структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі утворення) рад особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було у відповідних державних органах, юрисдикція яких поширювалася на територію однієї або кількох областей, м. Києва або м. Севастополя, одного або кількох районів, міст обласного значення, та органах місцевого самоврядування.

Отже, зі змісту вищезазначеного листа Головного управління ДФС у Закарпатській області вбачається, що позивачу повідомили про відсутність відповідної посади та скерували його задля звернення для отримання відповідної довідки до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення відповідної районної державної адміністрації.

Судом також встановлено, що 05 червня 2020 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області видано довідку за вих. № 97/07-16-05-02-09, у відповідності до якої ОСОБА_1 звільнений з державної служби 04.09.1997 з посади податкового інспектора відділу документальних перевірок юридичних осіб ДПА у Хустському районі та визначено, що складові його заробітної плати складали: посадовий оклад 130,00 грн; надбавка за спеціальне звання (інспектор податкової служби 2 рангу) 30,00 грн; надбавка за вислугу років 40% - 64,00 грн. Окремо зазначено, що відповідну довідку видано для пред`явлення в управління соціального захисту населення Хустської райдержадміністрації Закарпатської області (а.с.6).

Матеріалами справи підтверджується, що 15 червня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу йому довідки про заробітну плату для призначення пенсії за віком державного службовця за формою затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 № 1-3 (а.с.4). До заяви про отримання довідки, позивачем додано наступні документи: заяву (а.с.4), лист Головного управління ДФС у Закарпатській області № 69/Т/07-16-05-00 від 25.03.2020 (а.с.5) та довідку Головного управління ДФС у Закарпатській області від 05.06.2020 за № 97/07-16-05-02-09 (а.с.6).

01 липня 2020 року відповідач листом за № 01-15/1792 відмовив у видачі довідки про заробітну плату, оскільки ОСОБА_1 не надав управлінню усіх документів передбачених пунктом 8 Порядку за № 750.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом Міністерства соціальної політики України №750 від 10.05.2017, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2017 року за №766/30634 затверджено Порядок видачі довідок про заробітну плату для призначення пенсій окремим категоріям осіб у разі ліквідації державних органів, у яких особи працювали, а також перейменування (відсутності) їхніх посад (далі - Порядок №750).

Як передбачено пунктом 3 Порядку №750, у разі ліквідації державного органу без правонаступника або якщо останнє місце роботи особи на посаді державної служби було в органі, який на час призначення особі пенсії відсутній чи у якому на час призначення пенсії перейменовані (відсутні) посади, у тому числі відсутні відповідні посади державної служби, довідки для призначення пенсії видають:

Міністерство соціальної політики України - особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було в державних органах, юрисдикція яких поширювалася на всю територію України;

структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах (у разі утворення) рад - особам, у яких останнє місце роботи на посаді державної служби було у відповідних державних органах, юрисдикція яких поширювалася на територію однієї або кількох областей, м. Києва або м. Севастополя, одного або кількох районів, міст обласного значення, та органах місцевого самоврядування.

Згідно п. 5 Порядку №750 довідки для призначення пенсії видаються за формами довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям, затвердженими постановою Правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року № 1-3, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 лютого 2017 року за № 180/30048.

Відповідно до п.6 Порядку №750 якщо особа працювала на посаді державної служби після 01 травня 2016 року в державному органі, який ліквідовано без правонаступника, або в органі, який на час призначення особі пенсії відсутній чи в якому на час призначення пенсії відсутні посади державної служби, довідка для призначення пенсії видається органами, передбаченими абзацами другим, третім пункту 3 цього Порядку, відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 622.

Вимогами п. 8 Порядку №750 встановлено, що для отримання довідки подаються такі документи:

- заява;

- документ, що підтверджує відсутність в державному органі посади державної служби, ліквідацію державного органу;

- довідки з архівної установи, в якій зберігаються документи ліквідованих державних органів, або іншого органу (організації, установи), в якому (якій) зберігаються документи про заробітну плату, про розміри посадового окладу, надбавок за ранг та вислугу років на день звільнення з посади державної служби (припинення державної служби), надбавок до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень залежно від ступеня секретності інформації, а також інших виплат за їх наявності - у випадку, передбаченому пунктом 6 цього Порядку.

Враховуючи зазначене та обставини справи щодо відсутності в штатному розписі ГУ ДФС у Закарпатській області на 2020 рік посади «державний інспектор» яку займав позивач, суд дійшов вірного висновку, що до повноважень Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації відноситься вирішення питання щодо видачі позивачу довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця.

Водночас, щодо вимоги ОСОБА_1 стягнути з відповідача моральну шкоду, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу вимог статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, при вирішенні спору щодо відшкодування моральної шкоди слід дослідити чим підтверджується факт заподіяння особі моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні та в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна шкода.

Отже, за відсутності достатніх доказів того, що невидача довідки спричинило наслідки, які призвели до заподіяння моральної шкоди позивачу, не підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд апеляційної погоджується з висновком суду першої інстанції, що така вимога задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду слід зазначити наступне.

За змістом статті 382 КАС України судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Правові норми, закріплені у частині першій статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, підпункту «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС України, згідно з якими у резолютивній частині постанови зазначається встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, колегія суддів вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту і накладенням штрафу.

Одночасно, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.

Позивач не навів аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і не надав доказів в підтвердження ухилення відповідача від виконання судових рішень. Тому суд не вбачав підстав для задоволення вимоги позивача в частині встановлення відповідачу строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 21 липня 2020 року у справі № 823/176/17, від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про визнання протиправною відмову відповідача у видачі довідки та зобов`язання останнього видати позивачу довідку.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі № 260/3686/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич