Справа № 240/887/20
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/887/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

17 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Шидловського В.Б. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в лютому 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 під час проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР в період з 17.07.1985 по 08.05.1987 брав участь в бойових діях в Республіці Афганістан, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки Коростенського об`єднаного міського військового комісаріату від 12.06.2019 №ф/22.

З архівної довідки Архіву військово-медичних документів Військово-медичного музею Міністерства оборони РФ від 09.09.2005 №6/3/1-1535 вбачається, що під час проходження строкової військової служби рядовий ОСОБА_1 з діагнозом вірусний гепатит "А" легкого ступеню тяжкості перебував на лікуванні у госпіталі в/ч пп 27841 (Кабул) в період з 05.09.1985 по 14.09.1985 та у госпіталі в/ч НОМЕР_1 (Самарканд) в період з 14.09.1985 по 02.10.1985.

Згідно з витягом з протоколу засідання від 23.05.2019 №1338, Центральною військово-лікарською комісією по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв 23.05.2019 року комісією був проведений огляд ОСОБА_1 за наслідками якого зроблено висновок, що наявні у нього захворювання: "Хронічний активний гепатит середньої важкості з трансформацією в цироз печінки, стадія загострення. Гепато-целюлярна недостатність ІІ ст. Портальна гіпертензія ІІ ст. Варикозне розширення вен шлунку. Спленомегалія. Хронічний панкреатит середньої важкості, стадія загострення, з секреторною недостатністю підшлункової залози. Хронічний холецистохолангіт середньої важкості, стадія загострення. Інтоксикаційна енцефалопатія" - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

07.06.2019 року Житомирською обласною МСЕК №2 під час первинного огляду ОСОБА_1 з 23.05.2019 було встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служи при перебуванні в країнах де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №548596 від 07.06.2019.

Матеріалами справи підтверджено, що у зв`язку з встановлення інвалідності ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про призначення та виплату йому, як інваліду ІІ групи з 23.05.2019 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служи при перебуванні в країнах де велись бойові дії, одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За наслідками розгляду поданих позивачем заяви та доданих до неї документів, комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла рішення, оформлене пунктом 8 протоколу від 19.07.2019 №95, про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги.

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пп. 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової військової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Оскільки ОСОБА_1 був звільнений зі строкової військової служби 08.05.1987, а інвалідність йому встановлена 23.05.2018, тобто понад тримісячний термін, тому відповідачем був зроблений висновок про відсутність у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги (а.с.18).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з ст. 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ), у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пп.пп. 1, 2 ст. 3 Закону №2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення та військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з ч.ч. 6, 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок), яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служи при перебуванні в країнах де велись бойові дії, було встановлено з 23.05.2019.

З огляду на положення п. 3 Порядку № 975 датою виникнення у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановлення йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служи при перебуванні в країнах де велись бойові дії, є 23.05.2019 - дата коли йому було вперше встановлено зазначену групу інвалідності.

Оскільки, на момент звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги законодавством було визначено, що моментом виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги, є дата встановлення інвалідності, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, в редакціях, які діяли станом на 23.05.2019.

Відповідно до частини 8 статті 16-3 Закону України №2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII (у редакції від 01.01.2019, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Згідно з частиною 3 статті 16 Закону України №2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до частини 6 статті 2 Закону № 2232-XII існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

Під час розгляду справи судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що 08.05.1987 ОСОБА_1 був звільнений саме зі строкової військової служби.

Таким чином, в контексті спірних правовідносин саме пункт 6 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходили строкову військову службу, зокрема:

- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;

- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;

- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Таким чином, пунктом 6 частини другої статті 16 Закону України №2011-XII (в редакції чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції п. 6 ч. 2 ст.16 Закону України №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

З наведеного вбачається, що частиною шостою статті 16 Закону № 2011-XII, в редакції, яка діяла на час встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності, не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.

Норма аналогічного змісту була закріплена також в пп. 3 п. 6 Порядку №975 (в редакції від 24.04.2019, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності ІІ групи) та передбачала, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві.

З вищевказаного вбачається, що пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII та підпунктом 3 пункту 6 Порядку №975 (в редакціях чинних на момент первинного встановлення позивачу 25.03.2019 інвалідності ІІ групи) передбачено, що у військовослужбовців строкової військової в разі встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги не виникає.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_1 був звільнений із строкової військової служби 08.05.1987, а ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служи при перебуванні в країнах де велись бойові дії, йому було встановлено 23.05.2019, тобто понад тримісячний термін після звільнення зі служби, то права на призначення одноразової грошової допомоги позивач не має.

А тому, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 19.07.2019 №95 (пункт 8), про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служи при перебуванні в країнах де велись бойові дії - є правомірним.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Шидловський В.Б. Матохнюк Д.Б.