Справа № 480/9411/20
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 р. Справа № 480/9411/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, м. Суми, повний текст складено 05.02.21 по справі № 480/9411/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо переведення ОСОБА_1 з пенсії за вислугою років на пенсію за віком і проведення перерахунку пенсії за віком з урахуванням пенсії за вислугою років за заявою від 16.10.2020; скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 92 від 22.10.2018 в частині перерахунку пенсії за віком з урахуванням пенсії за вислугою років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 з 16 жовтня 2020 року призначення, розрахунок та виплату пенсії за віком, виходячи з вимог ст. ст. 26, 27, 29, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, та коефіцієнту підвищення за 54 місяці більш пізнього виходу на пенсію, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області судовий збір в розмірі 840,80 грн., сплачений при зверненні до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що дії відповідача щодо переведення з одного виду пенсії на інший є незаконними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки вимоги ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині переведення з одного виду пенсії на інший, стосуються лише пенсіонерів, які отримували пенсію відповідно до вказаного закону, проте позивач на час досягнення пенсійного віку та подання документів до пенсійного фонду не була пенсіонером. Вказує, що при досягненні віку, який дає право на отримання відповідної пенсії, позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком. Стверджує, що з урахуванням того, що позивач продовжує працювати, пенсія за вислугу років не може бути поновлена, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугою років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на пенсію. Зауважує, що положення щодо застосування середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, міститься у ч.2 ст.40 Закону, на яку ст.42 Закону не посилається. Крім того, згаданий показник застосовується при призначенні пенсії, а не при її перерахунку. Аналіз норм Закону (статей 42-45) свідчить про те, що поняття «призначення» та «перерахунок» пенсії не є тотожними, оскільки умови і порядок реалізації права на них розмежовуються Законом. За таких умов, вважає, що відсутні правові підстави застосовувати для проведення призначення пенсії за віком норму, не призначену для цього. Зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14.02.2018 року у справі №465/5246/17, у разі призначення пенсії відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка отримувала пенсію за вислугою років, повинні застосовуватись формули, які використовуються при призначенні пенсії вперше за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не формули, які використовуються при переході із одного виду пенсії, призначеної за цим законом, на інший. Пенсійний орган при обрахунку пенсії позивачу на підставі заяви повинен був застосовувати показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за три роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що з 23.12.2014 позивачу призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти за її заявою відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 21.01.2015 виплату пенсії припинено за заявою позивача, у зв`язку працевлаштуванням. 16.10.2020 позивач звернулася до головного управління з заявою про переведення з пенсії за вислугою років на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі поданої заяви головним управлінням був проведений перехід з пенсії за вислугою років на пенсію за віком за рішенням від 22.12.2020 № 92. Враховуючи те, що позивачу було призначено пенсію з 2014 року, вказує, що посилання позивача на ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними. Стверджує, що нормою ст.45 Закону №1058 передбачено право вибору періоду заробітної плати, а не показника середньої заробітної плати в Україні, яка враховується для обчислення розміру пенсії. Оскільки позивач перебувала на обліку в пенсійному органі з 23.12.2014 та отримувала до 21.01.2015 пенсію за вислугою років на підставі п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зауважує, що при переведенні на пенсію за вислугу років розрахунок заробітку для обчислення розміру пенсії позивача проведено із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки 3764,4 грн, тобто як передбачено ч.3 ст.45 Закону №1058. Зазначає, що підстави та порядок перерахунків призначених пенсій визначені ст.42 Закону №1058, відповідно до ч.2 якої передбачено для забезпечення індексації пенсії щороку проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії. Вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексацій у 2019 році» затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058. Згідно із положеннями Порядку з 01.03.2019 перерахунок пенсій проводиться із застосуванням коефіцієнта 1,17. Стверджує, що позивачу було здійснено перерахунок пенсії з 01.03.2019 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки 3764,4 грн., збільшеного в 1,17.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи неприбуття учасників справи в судове засідання призначене на 15.09.2021 року, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а також подання скаржником апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі положень ст.311 КАС України, колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи по справі продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається із трудової книжки позивачки (а.с. 12), з 16 серпня 1982 року по 19.12.2014 ОСОБА_1 працювала в Івотському НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ Шосткинської районної ради Сумської області вчителем української мови та літератури.

19.12.2014 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років (зворотній бік а.с. 12).

23.12.2014 ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м. Шостці та Шосткинському районі із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 14).

З 23.12.2014 позивачці призначено пенсію за вислугу років, що підтверджується протоколом Управління Пенсійного фонду України у м. Шостці та Шосткинському районі від 30.12.2014 № 4449 (а.с. 16).

З 24.12.2014 ОСОБА_1 призначена посаду вчителя української мови та літератури в Івотському НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ Шосткинської районної ради Сумської області (зворотній бік а.с. 12).

19.01.2015 ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м. Шостці та Шосткинському районі із заявою про припинення виплати пенсії за вислугу років у зв`язку з працевлаштуванням (а.с. 19).

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у м. Шостці та Шосткинському районі від 21.01.2015 № 164492 позивачці припинено виплату пенсії за вислугу років з 24.12.2014 (а.с. 17).

16.10.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії), з пенсії за вислугу років на пенсію за віком (а.с. 31).

22.10.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області прийнято рішення про перерахунок пенсії № 92, яким переведено позивачку на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.10.2020 (а.с. 40).

При розрахунку пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії за 2014-2016 роки (3764,40 грн.), збільшений на коефіцієнт 1,2987, тобто 4888,83 грн., що підтверджується алгоритмом розрахунку пенсії (а.с. 33-37, 68-72).

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивачка звернулась до адміністративного суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка вже отримувала пенсію за вислугу років та за заявою від 16.10.2020 переведена на інший вид пенсії (за віком) на виконання постанови Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019 року, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області було правомірно здійснено перерахунок пенсії позивачки за віком із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,2987 (тобто 4888,83 грн.).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.51 Закону України від 05.01.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту Закон №1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі ст.52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають:

окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу;

робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені;

водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи;

механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах, а також плавсклад морського, річкового флоту і флоту рибної промисловості (крім суден портових, що постійно працюють на акваторії порту, службово-допоміжних, роз`їзних, приміського і внутріміського сполучення);

працівники експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайняті на польових геологорозвідувальних, пошукових, топографо-геодезичних, геофізичних, гідрографічних, гідрологічних, лісовпорядних і розвідувальних роботах;

робітники і майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання;

деякі категорії артистів театрів та інших театрально-видовищних підприємств і колективів відповідно до пункту "ж" статті 55;

працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "є" статті 55;

спортсмени відповідно до пункту "є" статті 55.

Відповідно до п. «е» ст.55 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №909 від 04.11.1993 року «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я і соціального захисту призначаються при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Згідно з п.2.4 постанови Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Відповідно до ст.82 Закону №1788-XII документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії, не пізніше 10 днів з дня їх надходження.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту Закон №1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 ст.10 Закону №1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

За приписами ч.2 ст.40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n);

К -страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За обставинами справи, з 23.12.2014 ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується протоколом Управління Пенсійного фонду України у м. Шостці та Шосткинському районі від 30.12.2014 № 4449 (а.с. 16).

З 24.12.2014 ОСОБА_1 призначена посаду вчителя української мови та літератури в Івотському НВК ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ Шосткинської районної ради Сумської області (зворотній бік а.с. 12).

19.01.2015 ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м. Шостці та Шосткинському районі із заявою про припинення виплати пенсії за вислугу років у зв`язку з працевлаштуванням (а.с. 19).

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у м. Шостці та Шосткинському районі від 21.01.2015 № 164492 позивачці припинено виплату пенсії за вислугу років з 24.12.2014 (а.с. 17).

16.10.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області із заявою про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії), з пенсії за вислугу років на пенсію за віком (а.с. 31).

22.10.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області прийнято рішення про перерахунок пенсії № 92, яким переведено позивачку на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.10.2020 (а.с. 40).

При розрахунку пенсії ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Сумській області було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії за 2014-2016 роки (3764,40 грн.), збільшений на коефіцієнт 1,2987, тобто 4888,83 грн., що підтверджується алгоритмом розрахунку пенсії (а.с. 33-37, 68-72).

Колегія суддів зауважує, що позивачці було призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, то за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачка звернулася вперше.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин при призначенні пенсії позивачці за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, а саме 2017-2019 роки, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07.02.2019 року у справі №310/923/17, від 18.08.2020 року 263/6611/17.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість використання відповідачем механізму переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, як того вимагає частина друга статті 40 Закону №1058-ІV.

Разом з тим, стосовно вимоги позову про зобов`язання відповідача при призначенні та розрахунку пенсії застосувати коефіцієнт підвищення за 54 місяці більш пізнього виходу на пенсію, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, приписами ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV визначено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.

При цьому, нормами ч. 3 ст. 29 Закону № 1058 встановлено, що жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які отримавши право на призначення пенсії за віком виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Аналіз наведених норм вказує на те, що для підвищення пенсії на підставі ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідна наявність таких умов у сукупності: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено ст. 26 цього Закону; не призначення особі жодного виду пенсії до виходу на пенсію за віком; наявність, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку, щонайменше одного повного місяця страхового стажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже пенсійного віку (59 р. 6 міс.) досягла 16.08.2020 року. До пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком позивачка звернулась 16.10.2020 року.

Враховуючи викладене, хоч звернення позивачки за призначенням пенсії за віком відбулося пізніше досягнення пенсійного віку, проте таке відтермінування не має впливу на обчислення розміру пенсії за віком та не надає право на підвищення пенсії, оскільки позивачці до цього вже призначалася пенсія за вислугу років.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що умови та обставини призначення позивачці пенсії за віком є відмінними від законодавчо визначених умов призначення підвищення до пенсії, та не створюють підстав для його виплати.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачка не набула права на підвищення пенсії на підставі ч.3 ст.29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому позовні вимоги про зобов`язання відповідача при призначенні та розрахунку пенсії застосувати коефіцієнт підвищення за 54 місяці більш пізнього виходу на пенсію, не підлягають задоволенню.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій відповідача щодо застосування при проведенні розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016 роки; скасування рішення відповідача №92 від 22.10.2018 в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016 роки, при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 16.10.2020 року, з урахуванням вимог ст.ст. 26, 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з ч.2 ст.317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо застосування при проведенні розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016 роки; скасування рішення відповідача №92 від 22.10.2018 в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016 роки, при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 16.10.2020 року, з урахуванням вимог ст.ст. 26, 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 по справі № 480/9411/20 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо застосування при проведенні розрахунку пенсії за віком ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016 роки.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №92 від 22.10.2018 року в частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за 2014-2016 роки, при призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 16.10.2020 року, з урахуванням вимог ст.ст. 26, 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018, 2019 роки, та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у розмірі 2101 (дві тисячі сто одна гривня) 01 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров