Справа № 620/390/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/390/21 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Карпушова О.В.,

Парінов А.Б.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В :

Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського прикордонного загіну Державної прикордонної служби України у якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення (постанову) від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

зобов`язати Відповідача вилучити інформацію з бази даних про заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що довідка про наявність підстав для прийняття рішення про заборону виїзду в Україну не містить визначений Інструкцією №946 виклад обставин, наявність яких є необхідною для прийняття рішення про заборону в 'їзду в Україну, а також обґрунтування того, в чому саме полягають неправдиві відомості. З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Від відповідача 09 вересня 2021 року на апеляційну скаргу надійшов відзив. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.09.2020 інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Добрянка» в ППр Нові Яриловичі Чернігівського прикордонного загону винесено Постанову про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 19/03/2019, в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

Рішення мотивовано тим, що 01.09.2020 в пункті пропуску "Нові Яриловичі" о 22.00 був виявлений громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , який слідував на в`їзд в Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку та під час здійснення прикордонного контролю двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 року в ППр «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в ППр «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Згідно Довідки про наявність підстав для прийняття рішення про заборону виїзду в Україну підставою для прийняття рішення являлися також: витяг з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, копія паспорту, копія результатів поглибленої перевірки документів, та акт відмови від дачі пояснень.

З такими висновками та самим рішенням позивач не погоджується, оскільки 01.09.2020 громадянин Ізраїля Ізраїлю ОСОБА_1 разом зі своєю родиною та близькими родичами (зі своєю дружиною ОСОБА_3 та дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , їх нянькою ОСОБА_8 , а також свояком (чоловіком рідної сестри) ОСОБА_9 з його сином ОСОБА_10 , та своїми братами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ) слідували на в`їзд в Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку. Під час здійснення прикордонного контролю позивачем надано відомості, що метою перетину кордону являється відвідування своєї родини (батька чоловіка рідної сестри) ОСОБА_13 , громадянина України, та (його матері) ОСОБА_14 , що зареєстровані та проживають в Україні за адресою АДРЕСА_1 .

Вважаючи, постанову від 01.09.2020 протиправною, позивач і звернувся до суду з даним позовом. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що прийняте відповідачем рішення про заборону в`їзду на територію України є протиправними, оскільки під час проходження прикордонного контролю ним було надано усі необхідні документи необхідні для в`їзду на територію України.

Водночас у оскаржуваному рішенні відповідачем не зазначено, які саме неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України надані позивачем.

Зазначені обставини, на переконання позивача, свідчать про необґрунтованість та безпідставність оскаржуваного рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова від 01.09.2020 року якою заборонено громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки винесена правомірно та обґрунтовано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно преамбули Закону України від 22.09.2011 №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI) цей Закон визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

За змістом статті 9 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Статтею 13 Закону №3773-VI визначено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Так, згідно з частиною першою вказаної статті в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється зокрема якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №3773-VI рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Аналогічні підстави для заборони в`їзду іноземцям на територію України, передбачені також Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 №946 (далі - Інструкція №946)

Поряд з цим, положеннями розділу ІІІ Інструкції №946 визначено порядок прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну у разі виявлення підстав для прийняття такого рішення прикордонним нарядом у пункті пропуску.

Згідно з пунктом 3.1. розділу ІІІ Інструкції №946 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка.

За змістом пункту 3.2. розділу ІІІ Інструкції №946 у довідці зазначаються:

а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: „Громадянство", „Прізвище, ім`я особи", „Стать", „Дата народження" (день, місяць та рік), „Вид документа" (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), „Серія, номер документа". Реквізит „Прізвище, ім`я особи" повинен зазначатися літерами верхнього регістру (великими літерами) у називному відмінку: для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь (залежно від виду документа) - латинськими або російськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами;

б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду;

в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи;

г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до розділу III цієї Інструкції.

Пунктом 3.3. розділу ІІІ Інструкції №946 установлено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну (далі - постанова) (додаток 1). Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

З аналізу зазначених норм убачається, що за наявності підстав, передбачених статтею 13 Закону №3773-VI посадова особа прикордонної служби складає довідку, на підставі відомостей якої старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду іноземця в Україну. При цьому положення пункту 3.2. розділу ІІІ Інструкції №946 вимагають, щоб у відповідній довідці серед іншого була зазначена, інформація про обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду та у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння.

За змістом частин першої та другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, адміністративний суд розглядаючи публічно-правовий спір перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його вимогам частини другої статті 2 КАС України, зокрема на предмет того, чи прийняте воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин.

Колегія суддів звертає увагу, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їхня обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав прийняття (фактичних і юридичних) таких актів, а також переконливих і зрозумілих мотивів їхнього прийняття.

Колегією суддів встановлено та як убачається з матеріалів справи, що згідно з довідкою від 01.09.2020, складеною під час прийняття рішення про заборону в`їзду, підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував «п. а)» наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 №946 та частина перша статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У вказаній довідці та оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що позивач двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Разом з тим відповідачем не вказано, які саме неправдиві відомості про себе були надані позивачем, та яку неправдиву мету поїздки на територію України повідомлено громадянином Ізраїлю ОСОБА_1 .

Тобто у довідці та оскаржуваній постанові про заборону в`їзду в Україну відповідач не вказав, у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, обставини і характер вчинення особою діяння.

З огляду на зазначене, колегія суддів зауважує, що оскаржувана постанова є необґрунтованою у зв`язку із невідповідністю її вимогам Інструкції №946.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що статтею 13 Закону №3773-VI передбачено перелік окремих самостійних підстав для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну.

Водночас в оскаржуваній постанові відповідач не зазначив конкретної підстави, визначеної статтею 13 указаного Закону, обмежившись лише посиланням на частину першу цієї статті.

При цьому, суд не приймає до уваги надані суду пояснення від 09.02.2021, відібрані у начальника відділення інспекторів ПС (тип А) відділу прикордонної служби «Добрянка» лейтенанта Горбань В.В., в яких останній зазначив, що під час здійснення прикордонного контролю було встановлено факт надання позивачем неправдивих відомостей, а саме заперечення факту перебування 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону з метою потрапити на територію України до міста Умань для святкування РОГ-ГА-ШАНА (а.с. 37-38), оскільки вказані обставини не були відображені ні в довідці про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020, ні в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів зазначає, що подання особою неправдивих відомостей може бути підтверджено лише документально, а не показаннями особи, яка приймає оскаржуване рішення.

Разом з тим, суд звертає увагу, що рішення від 01.09.2020 про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято з причин того, що позивач надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздку на територію України, а не на підставі пункту 10-1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з внесеними змінами затвердженими постановою від 27.08.2020 № 757).

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача вилучити інформацію з бази даних про заборону в 'їзду в Україну ОСОБА_1, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно пункту 8.2 розділу VIII Інструкції № 946 у випадку скасування заборони в`їзду (зміни її терміну) органами, зазначеними у пункті 8.1 цього розділу, або рішенням суду, яке набрало законної сили: а) орган охорони державного кордону: негайно письмово повідомляє про це Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з обов`язковим зазначенням інформації відповідно до вимог підпункту «а» пункту 3.2 розділу III цієї Інструкції; скасовує в паспортному документі особи відмітку «Заборонено в`їзд в Україну терміном на...» шляхом проставлення на ньому штемпеля «Анульовано», форма якого наведена в додатку 6 до цієї Інструкції; проставляє у паспортному документі нову відмітку «Заборонено в`їзд в Україну терміном на...», засвідчує її підписом та печаткою, із зазначенням нового терміну заборони (у разі зміни терміну заборони в`їзду); б) Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вилучає зазначену інформацію (вносить зміни) з баз даних.

Відтак, з огляду на те, що вилученню такої інформації повинно передувати прийняття рішення суду, колегія суддів вважає такі вимоги передчасними, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки прийняте без зазначення інформації, передбаченої пунктом 3.2. розділу ІІІ Інструкції №946 та не містить конкретної підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду, передбаченої статтею 13 Закону №3773-VI., а позовні вимоги громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 6ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1ст. 139 КАС України вказано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 2270,00 грн судових витрат понесених позивачем на сплату судового збору відповідно до квитанції №ПН13261С1 від 22.01.2021 на суму 908, 00 грн та № ПН121704С1від 23.06.2021 на суму 1362,00 грн.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов Громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Стягнути на користь громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді О.В. Карпушова

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 22.09.2021р.)