Справа № 160/15616/21
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до відповідача 1: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 3: Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, та судових витрат,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява відповідача 1: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 3: Державної казначейської служби України, в якій позивач просить:
1. Визнати протиправними дії:
- Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;
- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427;
- Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646;
у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , щодо:
- підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, винесення, видання, надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року;
2. Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року.
4. Стягнути солідарно з:
- Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;
- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427;
- Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646;
на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , моральну шкоду в сумі 400000(чотириста тисяч) гривень 00 копійок.
5. При винесенні рішення судові витрати стягнути солідарно з:
- Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;
- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427;
- Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646;
на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
- Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;
- Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427;
- Державну казначейську службу України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646;
подати до суду звіт про повне виконання судового рішення протягом 3 (трьох) денного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до відповідача 1: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 3: Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, та судових витрат.
Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Попереджено учасників справи про скорочений строк розгляду зазначеної категорії справ, встановлений ч.4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, та особливий порядок повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи відповідно до ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України.
З урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву до 15 вересня 2021 року.
Витребувано від Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належним чином засвідчені копіі:
- виконавчого провадження ВП №65271445.
- інструкції (положення, тощо), якою врегулюваний порядок підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, винесення, видання, надсилання в т.ч. постанов про закінчення ВП.
Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином засвідчені копіі:
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року було направлено позивачу - ОСОБА_1 , представнику позивача - Чернешу Дмитру Сергійовичу, відповідачу 1 - Південно-Східному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідачу 2 - Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідачу 3 - Державній казначейській службі України шляхом електронного зв`язку 10.09.2021 року, що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання.
Крім того ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року та позовну заяву було направлено шляхом поштового зв`язку.
Також 15.09.2021 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року було повторно направлено позивачу - ОСОБА_1 , представнику позивача - Чернешу Дмитру Сергійовичу та відповідачу 3 - Державній казначейській службі України шляхом електронного зв`язку, що підтверджується довідкою, складеною секретарем судового засідання.
15 вересня 2021 року від відповідача 1: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та витребувані судом докази.
15 вересня 2021 року від відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та витребувані судом докази.
Відповідач 3: Державна казначейська служба України правом на надання відзиву та/або пояснень по суті спору не користався, з клопотанням про продовження строку на надання відзиву та/або пояснень по суті спору до суду не звертався.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 .
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року набрало законної сили 31.03.2021 року.

Після отримання виконавчого листа у справі №160/10644/20, позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про примусове виконання рішення про зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно довідки № 14 від 28.02.2019 Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про розмір грошового забезпечення, оформленої та поданої на виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2018 року по справі № 214/5234/17, починаючи з 01.01.2016 року, з врахуванням фактично виплачених сум.

26.04.2021 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 65271445, копії якої, згідно з супровідним листом 26.04.2021, за вих. № 02133/9734 направлено сторонам виконавчого провадження.

17.05.2021 року державним виконавцем за вих. №02133/10825 було направлено вимогу на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій зазначено, що протягом 3 робочих днів, з моменту отримання даної вимоги повідомити про заходи які вживаються з метою фактичного виконання вимог виконавчого № 160/10644/20 від 13.04.2021.

Державним виконавцем 30.06.2021 за вих. №02133/14854 повторно на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, направлено вимогу в якій зазначено, що протягом 3 робочих днів, з моменту отримання даної вимоги повідомити про заходи які вживаються з метою фактичного виконання вимог виконавчого № 160/10644/20 від 13.04.2021.

Постановою від 26.07.2021 на боржника накладено штраф у розмірі 5100 грн. з наданням повторного 10-денного строку для виконання. Копія постанови про накладення штрафу із супровідним листом № 02.1-33/16847 від 26.07.2021 направлена на адреси сторін виконавчого провадження.

Державним виконавцем 16.08.2021, за невиконання рішення суду без поважних причин, в порядку встановленому ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі у сумі 10 200,00 грн.

Державним виконавцем на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» 16.08.2021 завершено виконавче провадження, про що винесено відповідну постанову та в порядку ст. 382 КК України 16.08.2021 за вих. № 02133/ 18319, направлено до Головного управління національної поліції Дніпропетровської області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в особі його уповноважених посадових осіб.

Вважаючи протиправними дії відповідача 1: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 3: Державної казначейської служби України щодо підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, винесення, видання, надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року; незабезпечення ефективного, своєчасного і в повному обсязі повного виконати рішення суду по справі № 160/10644/20; невиконання (неналежного виконання) рішення суду по справі № 160/10644/20, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1-2 ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1, п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (п. 1 ч. 3, ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

За приписами п. 11 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Частиною 1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Частиною 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч.3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - "ЄСПЛ") у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.

З аналізу правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин слідує, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:

- накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); - накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);

- звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.

Втім суд зазначає, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Так, позивач просить суд:

1) визнати протиправними дії: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;

у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , щодо:

- підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, винесення, видання, надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року;

- незабезпечення ефективного, своєчасного і в повному обсязі повного виконати рішення суду по справі № 160/10644/20;

- невиконання (неналежного виконання) рішення суду по справі № 160/10644/20.

2) Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року.

3) Зобов`язати Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи 43314918, ефективно, своєчасно і в повному обсязі забезпечити повне виконати рішення суду на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , по справі № 160/10644/20, а саме:

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно довідки № 14 від 28.02.2019 Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області про розмір грошового забезпечення, оформленої та поданої на виконання рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2018 року по справі № 214/5234/17, починаючи з 01.01.2016 року, з врахуванням фактично виплачених сум.

Так, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним в повному обсязі, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Згідно з ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).

Водночас, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

Суд зауважує, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19.

Відповідно до доводів позивача рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/10644/20 не виконано, отже, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки виконання цього рішення.

Крім того, факт не виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/10644/20 в повному обсязі підтверджує сам відповідач 2 у поданому відзиві.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що найбільш ефективним способом захисту прав позивача є визнання дій Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо прийняття оскаржуваної постанови протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року.

Вимоги щодо визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи 21910427 щодо: підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, винесення, видання, надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року, задоволенню не підлягає, оскільки в цій частині відповідач 2 порушень прав позивача не допускав, адже підготовка, розроблення, аналіз, погоджень і консультація, розгляд, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрація, оформлення, винесення, видання, надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року віднесена до компетенції Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області незабезпечення ефективного, своєчасного і в повному обсязі повного виконати рішення суду по справі № 160/10644/20; невиконання (неналежного виконання) рішення суду по справі № 160/10644/20, задоволенню не підлягають з огляду наступне.

Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України, передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною п`ятою статті 372 КАС України визначено, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

За частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення; визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку, визначеному ст. ст. 382, 383 КАС України (із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту в цій частині не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Подібна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 816/2016/17 (К/9901/50946/18), від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а (№ 11-1193апп18) та Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 520/11829/17, у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №295/13613/16-а.

Вимоги щодо визнання протиправними дії Державної казначейської служби України щодо: підготовки, розроблення, аналізу, погоджень і консультацій, розгляду, узгодження, прийняття, підписання, затвердження, реєстрації, оформлення, винесення, видання, надсилання постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року, незабезпечення ефективного, своєчасного і в повному обсязі повного виконати рішення суду по справі № 160/10644/20; невиконання (неналежного виконання) рішення суду по справі № 160/10644/20, задоволенню не підлягає, оскільки в цій частині відповідач 3 порушень прав позивача не допускав, протилежного матеріали справи не містять.

Щодо вимоги стягнути солідарно з:

- Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;

- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427;

- Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646;

на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , моральну шкоду в сумі 400000(чотириста тисяч) гривень 00 копійок.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» зазначено, що при поданні позовів про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Так, позивач стверджує, що з вини відповідача йому було завдано моральної шкоди, проте не вказує в чому саме вона виявляється або полягає.

Представником позивача- Чернешом Дмитром до адміністративного позову додано висновок №62 від 12.04.2021 року за результатами проведення судового-психологічної експертизи який стосується ОСОБА_5 .

Отже, жодним чином висновок №62 від 12.04.2021 року не стосується даних правовідносин в адміністративній справі №160/15616/21 оскільки ОСОБА_5 є представником ОСОБА_1 і не виступає в адміністративному позові як позивач.

До суду позивачем не надано жодного доказу в підтвердження факту заподіяння йому моральних страждань та їх зв`язку з діями відповідачів, не надано обґрунтованого розрахунку заявленої суми моральної шкоди.

У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає що, вимога про відшкодування моральної шкоди на користь позивача не підтверджена належними доказами, а тому задоволенню не підлягає.

Вимога позивача при винесенні рішення судові витрати стягнути солідарно з:

- Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;

- Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427;

- Державної казначейської служби України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646;

на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , задоволенню не підлягає, адже фактів понесення останнім судових витрат в межах даної справи в ході її розгляду судом не встановлено.

Щодо вимоги зобов`язати:

- Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ідентифікаційний код юридичної особи - 43314918;

- Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, ідентифікаційний код юридичної особи - 21910427;

- Державну казначейську службу України, ідентифікаційний код юридичної особи - 37567646;

подати до суду звіт про повне виконання судового рішення протягом 3 (трьох) денного строку з моменту набрання законної сили рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Оскільки позивачем не обґрунтовано необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, а з матеріалів справи не вбачається об`єктивних обставин, які б викликали сумнів щодо добровільного виконання відповідачем рішення суду у цій справі, враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень є правом суду, а не його обов`язком, тому така вимога позивача задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до приписів ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи та наведені у рішенні суду норми права, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та ним не було понесено жодних судових витрат, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 241, 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) в особі представника Чернеша Дмитра Сергійовича до відповідача 1: Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (, пр. Дмитра Яворницького, 21-А, м. Дніпро, 49027), відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Наб. Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094), відповідача 3: Державної казначейської служби України (, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601) про визнання дій протиправними, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, та судових витрат, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65271445 від 16.08.2021 року

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.09.2021 р.

Суддя О.М. Неклеса