Справа № 560/1570/21
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1570/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

20 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Іваненко Т.В. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

12.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви від 06.02.2020 року;

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви від 07.12.2020 року;

-зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України нарахувати та виплатити кошти у розмірі 100 тис. грн., одноразову грошову допомогу відповідно до постанови КМУ №1122 від 11.12.2019.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року позов задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, щодо розгляду поданої ОСОБА_1 заяви від 23.11.2020;

-зобов`язано Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , яка подана 23.11.2020.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що до функцій і повноважень Мінреінтеграції відноситься перерахування коштів одноразової грошової допомоги, але після прийняття міжвідомчою комісією рішення про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, про що і повідомлено ОСОБА_1 у відповідях від 21.10.2020 за № 22/Д-171-22-3714 та від 07.12.2020 за № 22/Д-1691-22-1795, за результатами розгляду заяв останнього.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 02.06.2014 перебував у службовому відрядженні по виконанню бойового завдання у районі проведення антитерористичної операції, в період з 03.06.2014 по 21.06.2014 незаконно утримувався (перебував заручником) незаконними збройними формуваннями у районі проведення антитерористичної операції та був звільнений 21.06.2014, що підтверджується довідкою Хмельницького зонального відділу Військової служби правопорядку.

По даному факту розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 04.06.2014, що підтверджується довідкою Головного слідчого управління Служби безпеки України.

06.02.2020 позивач звернувся до Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо-переміщених осіб України з заявою про надання йому грошової допомоги у розмірі 100000,00 грн., на підставі Порядку здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1122.

До зазначеної заяви позивач додав: копію паспорта; копію довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків та копію посвідчення учасника бойових дій, копії довідок про перебування у заручниках у незаконних збройних формувань Л/ДНР; реквізити карткового рахунку.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 повідомлено листом від 11.02.2021 про те, що необхідною умовою для перерахування Мінреінтеграції коштів одноразової грошової допомоги є рішення міжвідомчої комісії про визнання особи такою, що позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України.

23.11.2020 року позивач повторно звернувся до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України з проханням нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 100000,00 грн.

07.10.2020 відповідач повторно повідомив ОСОБА_1 , що необхідною передумовою для перерахування Мінінтеграції коштів одноразової грошової допомоги є рішення міжвідомчої комісії про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 доведено протиправність бездіяльності щодо розгляду поданих ним заяв про нарахування та виплату коштів, відповідно до постанови КМУ №1122 від 11.12.2019. При цьому, з метою ефективного захисту прав останнього, необхідно вийти за межі позовних вимог, та зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву, з врахуванням наявної інформації про включення позивача до сформованого СБУ переліку звільнених осіб.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перелік та послідовність здійснення заходів, спрямованих на соціальний захист осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення, та регулює питання системної, безперервної та ефективної взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування під час надання допомоги таким особам визначає Порядок здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1122 (далі по тексту - Порядок №1122).

У пункті 2 Порядку №1122 зазначено, що дія цього Порядку поширюється, зокрема, на громадян України, захоплених як заручники внаслідок збройної агресії проти України, позбавлених свободи з політичних мотивів або захоплених як військовополонені у зв`язку із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

За змістом пункту 6 Порядку №1122 рішення про визнання особи, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, приймається міжвідомчою комісією, яка утворюється Мінреінтеграції.

Положення про міжвідомчу комісію та її персональний склад затверджуються Мінреінтеграції.

Згідно із пунктами 12, 13 Порядку №1122 після повернення звільнених осіб на територію України їм виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 100 тис. гривень за рахунок та в межах коштів, передбачених за програмою «Заходи щодо захисту і забезпечення прав та свобод осіб, які позбавлені (були позбавлені) особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації з політичних мотивів, а також у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю вказаних осіб, підтримки зазначених осіб та членів їхніх сімей, заходи з реінтеграції населення тимчасово окупованих територій, виплати державних стипендій імені Левка Лук`яненка ».

Для виплати допомоги звільнена особа звертається до Мінреінтеграції з відповідною заявою, в якій зазначаються реквізити її особового рахунка, відкритого у банківській установі, на який перераховується допомога. До заяви додаються: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України особи, яку незаконно позбавлено особистої свободи; копія довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків особи, яку було незаконно позбавлено особистої свободи (крім фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); копія паспортного документа іноземця або особи без громадянства та документ, що підтверджує законність їх перебування на території України.

П. 15 Порядку № 1122 передбачено, що Мінреінтеграції після зіставлення заяви та документів, зазначених у пункті 13 цього Порядку, з переліком осіб, визнаних міжвідомчою комісією такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, перераховує відповідні кошти на особовий рахунок особи, відкритий у банківській установі, який зазначено в заяві.

На виконання пункту 6 Порядку №1122 наказом Мінреінтеграції "Про утворення міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист" від 17 липня 2020 року №57 (далі Наказ №57), утворено міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист (далі по тексту - Комісія), та затверджено Положення про неї (далі по тексту - Положення №57).

Наказ №57 набрав чинності з дня його офіційного опублікування, а саме з 21 серпня 2020 року.

У підпункті 1 пункту 1 розділу ІV Положення №57 закріплено, що основними завданнями Комісії є, зокрема, прийняття рішення про визнання особи, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України.

В свою чергу, пунктом 2 розділу ІV Положення №57 визначено, що для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 1 пункту 1 цього розділу, зокрема, особа, позбавлена особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, звертається до Мінреінтеграції з письмовим зверненням. До звернення додаються: 1) копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України особи, позбавленої свободи внаслідок збройної агресії проти України; 2) відомості або документи, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи свободи внаслідок збройної агресії проти України; 3) інші документи та/або інформація, які заявник вважає за потрібне додати до звернення.

Підстави для відмови у визнанні особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України та/або наданні бюджетних коштів передбачені пунктом 4 Положення №57, а саме: набуття законної сили обвинувальним вироком суду України стосовно особи, позбавленої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або позбавленої особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з її громадською, політичною або професійною діяльністю, у зв`язку із вчиненням нею злочину проти основ національної безпеки України, вчиненням або сприянням вчиненню терористичного акту, в тому числі втягненням у вчинення терористичного акту, публічними закликами до вчинення терористичного акту, створенням терористичної групи чи терористичної організації, фінансуванням тероризму, вчиненням злочину у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та неподання/подання не в повному обсязі документів, відомостей, передбачених цим Положенням, або подання їх неналежною особою.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку, що після отримання письмового звернення про виплату грошової допомоги особі, позбавленої особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, Мінреінтеграції має розглянути звернення разом із доданими до нього документами на засіданні Комісії, яка приймає одне з двох рішень або про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, або про відмову у такому визнанні. На підставі прийнятого Комісією рішення про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, Мінреінтеграції приймає рішення про виплату допомоги.

В той же час, як з`ясовано під час розгляду справи відповідачем за результатами розгляду заяви позивача, не прийнято жодного з рішень, передбачених підпунктом 1 пункту 1 та пунктом 4 розділу І Положення №57, що свідчить про протиправну діяльність Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що до функцій і повноважень Мінреінтеграції відноситься лише перерахування коштів одноразової грошової допомоги, після прийняття міжвідомчою комісією рішення про визнання особою такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, оскільки за приписами Порядку №1122 та Наказу №57, особа яка бажає отримати одноразову грошову допомогу, передбачену постановою КМУ №1122 від 11.12.2019, звертається з відповідною заявою Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, яке в свою чергу має розглянути заяву на засіданні створеної ним же Комісії.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 240, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Іваненко Т.В. Сторчак В. Ю.