Справа № 640/13538/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року м. Київ № 640/13538/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Енергетична компанія «Севастопольенерго»

до Головного управління ДПС у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення

від 18 березня 2021 року № 005821512

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Енергетична компанія «Севастопольенерго» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі по тексту - відповідач) в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 18 січня 2021 року № 005821812.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення строків проведення камеральної перевірки. Щодо встановлених порушень по суті, позивач зазначає, що помилка, допущена у декларації за 2016 рік (не подання додатку РІ до декларації з податку на прибуток за 2016 рік) була виправлена останнім шляхом подання податкової декларації з податку на прибуток у 2017 році.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Відзив відповідача мотивований тим, що строк для проведення камеральної перевірки, який складає в даному випадку 1095 днів, дотриманий податковим органом, тому вказані доводи позивача на переконання податкового органу є необґрунтованими. Також, податковим органом наголошено, що допущені помилки платники податків мають право виправляти шляхом подання уточнюючих розрахунків чинної на момент подання форми, натомість позивачем не подавався уточнюючий розрахунок.

У підготовче засідання 29 червня 2021 року прибув представник відповідача, представник позивача не прибув, до суду подав клопотання про проведення підготовчого засідання за його відсутності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10 серпня 2021 року, яке відкладено на 02 вересня 2021 року у зв`язку необхідністю отримання додаткових доказів по справі.

У судовому засіданні 02 вересня 2021 року представник позивача позов підтримав, представник відповідача у судове засідання не з`явився. Суд продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

01 грудня 2020 року Головним управлінням ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на прибуток АТ «Енергетична компанія «Севастопольенерго» за три квартали 2020 року, за результатом якої складено акт камеральної перевірки від 01 грудня 2020 року № 3084/10-36-04-19/05471081, яким встановлено порушення пункту 54.1 статті 54, пункту 57.1 статті 57, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України - неправомірно завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на суму 46 893 335 грн, у тому числі по періодам: рік 2017 - 46 893 335 грн, рік 2018 - 46 893 335 грн, рік 2019 - 46 893 335 грн, три квартали 2020 року - 46 893 335 грн.

За результатом розгляду заперечень від 28 грудня 2020 року, акт камеральної перевірки від 01 грудня 2020 року № 3084/10-36-04-19/05471081 залишений без змін, заперечення без задоволення.

Податковим повідомленням - рішенням Головного управління ДПС у Київській області від 18 січня 2021 року № 005821812 за порушення пункту 54.1 статті 54, пункту 57.1 статті 57, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 46 893 335 грн.

За результатом адміністративного оскарження податкове повідомлення - рішення від 18 січня 2021 року № 005821812, залишено без змін, скарга - без задоволення (копія рішення ДПС України від 23 квітня 2021 року № 9237/6/99.00-00-01-03-06 міститься в матеріалах справи).

Вважаючи спірне податкове повідомлення - рішення неправомірним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом свого порушеного права.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва керується наступними мотивами.

Питаннями, які є предметом перевірки в даному провадженні, є: дотримання контролюючим органом порядку проведення перевірки і прийняття податкового повідомлення-рішення; наявність порушення Акціонерним товариством «Енергетична компанія «Севастопольенерго» пункту 54.1 статті 54, пункту 57.1 статті 57, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2016 року) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Тобто об`єктом камеральної перевірки за положеннями цієї норми є, серед іншого, дані Єдиного реєстру податкових накладних.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на час проведення перевірки відповідачем) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності.

Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, зокрема Єдиного реєстру податкових накладних, арифметичних та/або методологічних помилок, або інших відомостей, які призвели до заниження/завищення податкових зобов`язань або свідчать про допущені платником податків порушення термінів, порядку реєстрації податкових накладних, акцизних накладних або про неподання (несвоєчасне подання) податкової звітності, відповідальність за що передбачена статтями 120, 120-1, 120-2 Податкового кодексу України.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.

При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

Таким чином, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Разом з тим, зважаючи на вимоги наведених норм права, вбачається відсутність у відповідача повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати своєчасність сплати податкових зобов`язань, оскільки камеральною перевіркою охоплюються лише показники податкової звітності, у зв`язку з чим перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами даної перевірки. Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності, а також своєчасність та повнота сплати податків під час камеральної перевірки не здійснюється.

Водночас, своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 Податкового кодексу України.

У постанові від 26 липня 2021 року у справі К/9901/41617/18 Верховний Суд зазначив, що у разі, якщо під час проведення камеральної перевірки виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.

Аналогічний висновок вказаний в постановах Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі №820/3499/17, від 17 липня 2020 року у справі №826/4776/17.

Порядок проведення камеральної перевірки визначено статтею 76 Податкового кодексу України, пунктом 76.3 якої встановлено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Водночас згідно з положеннями пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Зміст наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що предметом камеральної перевірки, окрім питань правильності оформлення податкових декларацій, уточнюючих розрахунків можуть бути й інші питання, зокрема пов`язані із своєчасністю реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН, а тому, з урахуванням положень статті 102 ПК України, така перевірка може бути проведена протягом 1095 днів за останнім днем граничного строку реєстрації податкових накладних. В іншій частині, камеральна перевірка проводиться протягом 30 днів за останнім днем граничного строку подання декларації.

В даному випадку, податковим органом 01 грудня 2020 року проведено перевірку за звітний податковий період - 2017 рік, відповідно перевірено податкову декларацію за 2017 рік.

Суд зазначає, що в назві акту камеральної перевірки зазначено, що камеральна перевірка здійснюється за три квартали 2020 року, у вступній частині акту зазначено, що проведено камеральну перевірку за звітний період - 2017 рік із використанням податкових декларацій з податку на прибуток за 2016, 2017, 2018, 2019 та три квартали 2020 року, та бази даних ДПС України.

З огляду на викладене, враховуючи що предметом камеральної перевірки була правильність оформлення податкової звітності за 2017 рік, а не своєчасність її подання, то перевірка могла бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання.

Натомість, відповідачем у грудні 2020 року проведено камеральну перевірку податкової декларації за 2017 рік, таким чином, камеральна перевірка проведена в даному випадку із порушенням встановлених строків.

Щодо суті встановленого порушення, позивачем надано наступні пояснення.

Акціонерним товариством «Енергетична компанія «Севастопольенерго» допустило помилку у декларації за 2016 рік, не подавши додаток РІ та не заповнивши рядок у декларації 03 РІ на суму 46 893 335 грн.

Позивач зазначає, що помилка була технічною, оскільки вказаний збиток наявний у Звіті про фінансовий результат за 2016 рік (рядки 2355 та 2465). На підтвердження позивачем надано копії податкової звітності за 2016 - 2017 роки.

Таким чином, позивач стверджує, що ним здійснено зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку) на всю суму 46 893 335 грн.

Суд зазначає, що матеріали справи містять копію податкової декларації за 2016 рік, де в рядку 03Рі дійсно відсутня сума 46 893 335 грн, проте вказану помилку позивачем виправлено у річній декларації за 2017 рік, де у рядку 03Рі вказана сума 46 893 335 грн.

Відповідно до вказаної декларації ()річна декларація з податку на прибуток за 2017 рік) позивачем відображено наступні показники: Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку (рядок 01): « 17 607 767»; фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток) (рядок 02): « 33 617 733»; різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (рядок 03): «-46 893 335»; об`єкт оподаткування (рядок 02 + рядок 03 РІ) (рядок 04) - « - 80 511 068».

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Ця норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою уточнюючого розрахунку, чинного на час подання, або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.

Пунктом 50.2 статті 50 Податкового кодексу України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.

Тобто подією, з настанням якої пункт 50.2 статті 50 Податкового кодексу України пов`язує припинення права платника на уточнення показників раніше поданої звітності, є проведення саме документальної планової або позапланової перевірки.

Отже, у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації, платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації.

Праву платника податку подати уточнюючу податкову декларацію кореспондує обов`язок контролюючого органу прийняти таку декларацію, провести в установлений строк камеральну перевірку та за її результатами здійснити відповідні дії.

Таким чином, після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, платник має право подавати уточнюючі розрахунки, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками такої камеральної перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №813/1977/14.

В даному випадку, позивачем виправлено помилку до проведення камеральної перевірки шляхом подання (відображення) уточнюючих показників у складі поточної декларації за 2017 рік.

Доводи контролюючого органу про те, що помилки у звітності виправляються шляхом подання уточнюючих розрахунків спростовуються як матеріалами справи так і приписами статті 50 Податкового кодексу України.

Суд зауважує, що відповідачем не обґрунтовано в чому виявилось порушення позивача вимог пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, та яким чином це вплинуло на кінцеву суму податкового зобов`язання з податку на прибуток.

Відповідач не спростував, що вищевказана арифметична помилка в сукупності із іншими даними призвела до заниження податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Допущення позивачем технічної помилки під час заповнення звітної декларації не можна вважати неправомірним заниженням товариством податку на прибуток, оскільки, помилка полягала виключно у неправильному заповненні рядку декларації та не стосувалася зміни бази та об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Враховуючи викладене, з огляду на порушення податковим органом строку проведення камеральної перевірки, з огляду на висновки акта перевірки про порушення вимог пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України є помилковими та не підтверджуються належними доказами, а відтак податкове повідомлення-рішення від 18 січня 2021 року № 005821812 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваного рішення, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Акціонерного товариства «Енергетична компанія «Севастопольенерго» підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний Акціонерного товариства «Енергетична компанія «Севастопольенерго» - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 18 січня 2021 року № 005821812.

3. Стягнути на користь Акціонерного товариства «Енергетична компанія «Севастопольенерго» (08132, м. Вишневе, вул. Київська, 8-Є, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А, ).

Рішення суду, відповідно до частин першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова