Справа № 640/31057/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Василенка Я.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, начальника Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДПС у м. Києві Корнієвської Ольги Михайлівни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, ОСОБА_1 , в якому просило суд:

- визнати незаконним та скасувати підписаний ОСОБА_1 на бланку Головного управління ДПС у місті Києві лист (рішення) від 19 травня 2020 року вих. № 76140/10/26-15-55-05;

- визнати бездіяльність Головного управління ДПС у місті Києві, яка полягає незбиранні, невнесенні, необробці та незберіганні інформації з одержаної податкової декларації з податку на додану вартість за звітній (податковий період) календарний місяць квітень 2020 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» незаконною з 25 травня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві внести до баз даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізовує державну податкову та митну політику, інформацією одержаної з податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць квітень 2020 року з додатками та доповненнями до неї Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД»;

- дії начальника ДПІ Корнієвської Ольги Михайлівни, які полягають у підписанні листа на бланку ГУ ДПС у місті Києві від 19 травня 2020 року вих. № 76140/10/26-15-55-05, визнати незаконними.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що прийняте відповідачем рішення про відмову в прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість та додатків до неї за звітний період квітень 2020 року, є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню, оскільки остання містить всі обов`язкові реквізити передбачені пунктами 48.3, 48.4 статті 48 Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 р. у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікея-ЛТД» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в письмовому провадженні на 22.09.2021.

Колегія суддів, виконуючи вимоги процесуального законодавства, дійшла висновку про необхідність продовження строку розгляду апеляційної скарги, згідно приписів ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ТОВ «Нікея-ЛТД», як юридична особа зареєстроване 06 червня 2005 року (номер запису: 0009384), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (). З 13.06.2005 року зареєстрований платником податку на додану вартість (свідоцтво № 100342672).

Позивач 14 травня 2020 року, в особі уповноваженого представника (генерального директора), у письмовий формі через пошту цінним листом 881 подав до ГУ ДПС у місті Києві податкову декларацію з ПДВ за звітний період квітень 2020 року з додатками 2, 3, 4, 5 та доповненням до неї вих. № 61.

Головне управління ДПС у місті Києві, листом № 76140/10/26-15-55-05 від 19 травня 2020 року «Повідомлення про відмову у прийняті звітності», повідомила платника що податкова декларація ТОВ «Нікея-ЛТД» вважається неподаною у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме, відповідно до пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, - декларація подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів України «Про електронний документообіг».

Вважаючи вказане рішення податкового органу протиправним, бездіяльність уповноваженої особи щодо неприйняття поданої у письмовій формі звітності товариства протиправною, товариство звернулось до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин, позивач був зобов`язаний подавати звітність з податку на додану вартість, саме шляхом подання відповідної декларації в електронній формі, що, у свою чергу, виключає будь-яку можливість зобов`язати контролюючий приймати звітність у формі, не встановленій положеннями Податкового кодексу України.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції необґрунтованими та помилковими, адже відмова контролюючого органу у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за квітень 2020 року з підстав порушення порядку її направлення, є необґрунтованою та незаконною, а також, правові підстави для визнання протиправними дії начальника Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, які не відповідають посадовим обов`язкам. Апелянт наголошує на неправильній кваліфікації судом першої інстанції предмету позову та обставин справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до норм підпункту 16.1.4 пункту 16.1. статті 16 ПК України, платник податку зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно приписів пункту 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Так, підпунктом 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Згідно норм пункту 49.3 статті 49 ПК України, єдиною підставою для відмови у прийнятті податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність електронного цифрового підпису такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа і надана у форматі, доступному для її технічної обробки.

Відповідно до пункту 49.4 статті 49 ПК України, платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 цієї статті.

Контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.

Прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають (пункт 49.8 статті 49 ПК України).

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом (пункт 49.9 статті 49 ПК України).

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що податкова декларація з податку на додану вартість за звітний період: квітень 2020 року з додатками, була подана товариством позивача до податкового органу на паперових носіях.

Слід врахувати, що відповідно до пункту 49.11 статті 49 ПК України, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог підпунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Водночас, між позивачем та відповідачем укладено договір про визнання електронних документів від 22 грудня 2015 року № 4 (реєстраційний номер ), відповідно до якого, визнаються податковими документами (податкова звітність, реєстри отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інші звітні податкові документи), що подані платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв`язку або на електронних носіях, як оригінал.

При цьому, з оскаржуваного рішення (листа) так і з матеріалів справи слідує, що цей договір є чинним, про протилежне, сторони не повідомили.

Таким чином, суд першої інстанції правильно зауважив на те, що надіслання податкової звітності передбачено в електронному вигляді, відтак, надіслання позивачем податкової звітності в паперовій формі, не відповідає приписам ПК України.

Згідно правового висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 810/1711/17 (адміністративне провадження № К/9901/63300/18), платник податку вправі самостійно обирати один із зазначених способів подачі податкової декларації (електронний чи паперовий) лише у тому випадку, якщо інше не передбачено нормами Податкового кодексу України. Оскільки податковим законодавством встановлено імперативний обов`язок щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість виключно в електронному вигляді, єдиний виняток передбачений змістом абзацу третього пункту 49.4 статті 49 Податкового кодексу України, а саме припинення дії попереднього договору про визнання електронних документів на період до моменту складення нового договору. При цьому відповідний договір повинен відповідати всім законодавчо визначеним, описаним вище вимогам.

З наведеного слідує, що у зв`язку з набранням чинності змін до Податкового кодексу України, з 01 січня 2015 року (Закон № 71-VIII) відповідно до пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, податкова звітність з податку на додану вартість подається виключно в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством. Наявність діючого договору про визнання електронних документів позбавляє платника податків можливості подавати податкову звітність у паперовому вигляді.

Тож, надіслання податкової звітності з ПДВ передбачено саме в електронному вигляді, відтак, надіслання позивачем податкової звітності в паперовій формі не відповідає приписам діючого законодавства. В цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

До того ж, колегія суддів наголошує на тому, що лист Головного управління ДФС у м. Києві від 19 травня 2020 року вих. № 76140/10/26-15-55-05 за своїм змістом і формою не є рішенням у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо відмови у прийнятті звітності, а саме: податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2020 року, поданої ТОВ «Нікея-ЛТД», з підстав, зазначених у листі від 19 травня 2020 року № 76140/10/26-15-55-05 є правомірним. Висновки суду першої інстанції в цій частині позовних вимог також є правильними.

Наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 12.12.2018 № 18141, Корнієвська О.М. визначена уповноваженою особою ГУ ДФС у м. Києві, зокрема, щодо підписання від імені контролюючого органу письмових повідомлень про відмову у прийнятті податкової звітності, з огляду на що, позовна вимога, заявлена до відповідача-2, задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 , як начальник Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві, мала компетенцію на підписання відповідного листа від імені контролюючого органу, яке є предметом розгляду справи. Зміст листа також відповідає приписам ПК України.

Підсумовуючи, колегія суддів наголошує на тому, що на момент виникнення спірних правовідносин, позивач був зобов`язаний подавати звітність з податку на додану вартість, саме шляхом подання відповідної декларації в електронній формі, що, у свою чергу, виключає будь-яку можливість зобов`язати контролюючий приймати звітність у формі, не встановленій положеннями Податкового кодексу України. Інших виключень з правила, встановленого п. 49.4 ст. 49 ПК України, законодавець не передбачив.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід констатувати, що апеляційна скарга не дає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, її доводи, загалом, зводять до намагання апелянта вдатись до переоцінки обставин та доводів, яким вже було надано правильну правову оцінку судом першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи та обґрунтування апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКЕЯ-ЛТД» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко