Справа № 160/9788/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2021 року Справа № 160/9788/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врона О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) у місті Дніпро адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 , м. Новомосковськ Дніпропетровської області
до Військової частини НОМЕР_1 , смт. Гвардійське Дніпропетровської області
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 21 серпня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 21 серпня 2018 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до матеріалів справи станом на 06.09.2021 року відзив на позовну заяву від відповідача не надходив.
Відповідач не скористалися своїм право подати відзив на позов, письмових заперечень проти позову, пояснень чи доказів щодо заявлених позовних вимог, на підтвердження або спростування обставин, зазначених у позові, не надано, як і заяви про визнання позову.
Згідно ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 з жовтня 2013 по 24.03.2021 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
24.04.2015 Командуванням Високомобільних десантних військ Збройних Сил України позивачу було видане посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 , яким надано право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни- учасників бойових дій..
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) Міістерства оборони України №56 від 24.03.2021 старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 , головного сержанта 3 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19.03.2021 №29-ПС відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обовьязок і військову службу» від 04.04.2006 №3597-ІV з військової служби у запас за підп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), визначено вважати таким, що справи та посаду здав 24.03.2021 року.
З 24.03.2021 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення.
За поясненнями позивача, при звільненні в березні 2021 йому відповідачем було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2018 року по 2021 рік.
06.04.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки, як учаснику бойових дій за 2015,2016,2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21.08.2018.
У відповідь на вказане звернення відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, у зв`язку з відсутністю законних підстав для виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій ,додатково вказавши, що таке нарахування може бути здійснено за умови наявності рішення суду.
Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Право на оскарження в суді дій чи бездіяльності органів державної влади гарантовано ст. 55 Конституції України.
Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
За ст. 4 вказаного Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.
Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (ст. 12 Закону).
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них наведений у ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Так, учасникам бойових дій, окрім інших пунктом 12 надається пільга у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Підстави та порядок надання додаткових відпусток визначені відповідними законами України (ч.8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Пунктом 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і павовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Відповідно до абз 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі, і за умови, що він є роком звільнення, військовослужбовці мають право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, незалежно від часу набуття права на такі відпустку, оскільки відпустки за попередні роки, також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з військовослужбовцями, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Отже, військовослужбовці, учасники бойових дій, мають право на додаткову відпустку та, у випадку її невикористання, на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Суд звертає увагу, що право на додаткову відпустку виникло у позивача в особливий період, під час якого додаткові відпустки як учасникам бойових дій не надаються.
Так, Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію, з моменту оголошення якої настає особливий період (абзац четвертий статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).
Особливим періодом відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обовьязку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Перелік відпусток, які можуть надаватися в особливий період визначений в пунктах 17- 19 ст. 10-1 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і є вичерпним. Даний перелік не передбачає надання жодних додаткових відпусток, в тому числі, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В той же час, суд зазначає, що ненадання додаткових відпусток в особливий період не позбавляє осіб права на таку відпустку.Відповідно, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежує та не припиняє право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації, навіть якщо така відпустка не надавалася під час особливого періоду.
При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду у рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 (залишеною без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019).
Верховний Суд зазначив, що висновки у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах за зверненням до суду осіб, звільнених з військової служби, яким при звільнені було відмовлено у виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період, визначений підпунктами 17, 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Таким чином, аналіз законодавчих норм в їх сукупності дає підстави вважати, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нарахована та виплачена грошова компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за всі роки, включно із роком звільнення, не залежно від оголошення особливого періоду.
Отже, позивач має право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, а відповідач не має права відмовити в нарахуванні та виплаті такої компенсації, оскільки доказами підтверджено, що :
-позивач проходив військову службу та є учасником бойових дій, що підтверджено копіями посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 від 24.04.2015Ю виданим Командуванням Високомобільних десантних військ Збройних Сил України, довідок Військової частини НОМЕР_1 №172/156 від 06.04.2021 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, №162/156/1 від 06.04.2021 про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.;
-позивач звільнився з військової служби, що підтверджено копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.03.2021 №56;
-позивач не використав календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2017 рік;
-компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2017 рік не виплачена відповідачем.
При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України тягар доведення в адміністративній справі лежить на відповідачеві - суб`єкті владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача, щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення позивача з військової служби.
Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач у відповідності п.13 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір`звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. 139, 241-246,255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 21 серпня 2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 смт Гвардійське Новомосковського району Дніпропетровської області, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 21 серпня 2018 року.
Розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона