Справа № 132/2419/21
Суддя: Сєлін Є. В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 132/2419/21
Провадження № 2-а/132/35/21
Рішення

Іменем України

06 вересня 2021 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі: головуючого судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання КУЛИК Т.С., за участі: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ГОСПОДАРЕЦЬ А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області справу №132/2419/21 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший сержант поліції Мороз Павло Володимирович про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за серією БАВ № 456981 від 13.07.2021р., та за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший сержант поліції Мороз Павло Володимирович про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за серією БАВ № 456982 від 13.07.2021р.,

ВСТАНОВИВ:

26.07.2021р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_2 із двома адміністративними позовами, в яких просить: 1) визнати протиправною та скасувати постанову серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р. поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Мороза П.В. про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850грн., за порушення ч.6 ст.121 КУпАП, та закрити провадження у справі; 2) визнати протиправною та скасувати постанову серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р. поліцейського сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Мороза П.В. про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340грн., за порушення ч.1 ст.121 КУпАП, та закрити провадження у справі. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Вінницькій області на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в загальному розмірі 908,00грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що викладені в постановах обставини не відповідають дійсності, правил дорожнього руху він порушував. Працівник поліції при винесенні постанов не врахував вимог закону, не в повному обсязі з`ясував обставини та без належних та допустимих доказів визнав його винним в порушенні ПДР України, а отже безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного штрафу.

Згідно протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021р. вказані адміністративні позови передані на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 09.08.2021р. відкрив спрощене провадження в адміністративних справах, витребував у відповідача всі наявні матеріали, які стали підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, відповідно до постанови серії БАВ №456981 від 13.07.2021р., та за ч.1 ст.121 КУпАП, відповідно до постанови серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р.

На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 18.08.2021р., об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за серією БАВ № 456982 від 13.07.2021р. (Єдиний унікальний номер 132/2419/21, номер провадження 2-а/132/35/21), із позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за серією БАВ № 456981 від 13.07.2021р. (Єдиний унікальний номер 132/2422/21, номер провадження 2-а/132/36/21), та присвоєно їм спільний Єдиний унікальний номер 132/2419/21 (номер провадження 2-а/132/35/21). Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого сержанта поліції Мороза Павла Володимировича.

У відзиві на адміністративні позови, відповідач просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі. Дану позицію обґрунтовує тим, що поліцейським сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Морозом П.В. відповідно до постанови серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р., ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850,00грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, а згідно постанови серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р., ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340,00грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. Під час винесення постанов працівник поліції діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідні постанови було оголошено позивачу негайно після закінчення розгляду справ, роз`яснено порядок їх оскарження та строки сплати штрафу, а тому вважає дії щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача законними, обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав зазначених в адміністративних позовах.

Представник відповідача - ГОСПОДАРЕЦЬ А.А. в судовому засіданні категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзивах на адміністративні позови.

Третя особа поліцейський МОРОЗ П.В. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, із відзивом на адміністративні позови, а також заявами чи клопотаннями щодо відкладення розгляду справи на адресу суду не звертався.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що 13.07.2021р. поліцейським сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Морозом П.В. винесено постанову серії БАВ № 456981 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 850,00грн. за порушення ним п.п.2.9в, 30.2 ПДР України.

Із змісту оскаржуваної постанови серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р. вбачається, що ОСОБА_2 13.07.2021р. о 07год.55хв. рухаючись по вулиці Незалежності в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, керував автомобілем марки «Mercedes Vito» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на якому державний номерний знак закритий іншими предметами, а саме сіткою, чим порушив п.п.2.9в, 30.2 ПДР України, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.6 ст.121 КУпАП.

Цього ж дня, а саме 13.07.2021р. поліцейським сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Морозом П.В. винесено іншу постанову серії БАВ № 456982 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340,00грн. за порушення ним п.п.6.8.5 ДСТУ 3649.2010 від 2011р.

Із змісту оскаржуваної постанови серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р. вбачається, що ОСОБА_2 13.07.2021р. о 07год.55хв. рухаючись по вулиці Незалежності в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, керував автомобілем марки «Mercedes Vito» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », на вітровому склі якого присутня тріщина в зоні роботи склоочисника, чим порушив п.п.6.8.5 ДСТУ 3649.2010 від 2011р., внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.121 КУпАП.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.30.2 ПДР України, на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. На трамваях і тролейбусах наносяться реєстраційні номери, що надаються відповідними уповноваженими на те органами. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чистими і достатньо освітленими.

При цьому, відповідно до п.2.9«в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Отже, виходячи з приписів п.2.9«в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, який закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Згідно вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.

Відповідно до ч.2 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Приписами частини 6 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім цього, відповідно до 31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Пунктом 31.4.7 ПДР України «Інші елементи конструкції», забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності, зокрема, таким вимогам: в) встановлено на скло додаткові предмети або нанесено покриття, які обмежують оглядовість з місця водія, і погіршують його прозорість, крім самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, яка розміщується в правій верхній частині вітрового скла (на внутрішньому боці) транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю (доповнено 23.01.2019р.).

Згідно п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України Колісні транспортні засоби «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Вимоги ГОСТ 5727-88 «Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови», не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу. Наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу погіршують його прозорість.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 9 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. Суд зазначав у наведеному рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення). Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи. Крім того, Суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з`ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз`яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання. Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені. Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Це пов`язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування. Отже, з наведеного вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами. При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Частиною 1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності лише у тому випадку, коли обставини, встановлені під час такого спостереження зафіксовані у встановленому законом порядку.

Тобто, спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 09.08.2021р. було зобов`язано відповідача надати суду всі наявні матеріали та докази, які стали підставою для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП, відповідно до постанови серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р., а також до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, відповідно до постанови серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р.

На виконання вказаної ухвали суду, відповідачем надано лише два листка формату паперу А4, на першому з яких міститься кольорове зображення номерного знаку неідентифікованого транспортного засобу (надане в якості доказу правомірності винесення постанови серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р.), а на другому кольорове зображення лобового скла неідентифікованого транспортного засобу (надане в якості доказу правомірності винесення постанови серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р.), які не містять вихідних даних та не завірені в передбаченому законом порядку.

Згідно з пп.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Крім того, згідно з ч.2-3 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, оскаржувані постанови серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р. та постанови серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р., не містить жодної інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Таким чином, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про конкретний технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших належних та допустимих доказів вчинення правопорушення.

З цього приводу суд зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП, у ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

У разі відсутності в оскаржуваних постановах по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р. та серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р. посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотозйомку, надане відповідачем фото не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 24.01.2019р. у справі № 428/2769/17.

Крім того, суд звертає увагу, що надані відповідачем фото не засвідчені в передбаченому законом порядку, на них відсутня дата здійснення фотозйомки, не ідентифіковано транспортний засіб, оскільки частково проглядається номерний знак, а тому достеменно встановити, що вказані фотознімки були зроблені 13.07.2021р. безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, суд позбавлений можливості.

Частинами 3 та 4 статті 70 КАС України передбачено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як вже було зазначено вище, оскаржувані постанови серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р., серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р., не містить будь-яких даних про технічний засіб, яким здійснено фотозйомку правопорушення, і як наслідок, в силу вищезазначених положень ч.3 та 4 ст. 70 КАС України, даний доказ є недопустимим. А тому суд надану ксерокопію фотознімку, до уваги не приймає.

За таких обставин, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.

З урахуванням зазначеного, доводи відповідача стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованими.

Суд звертає увагу, що згідно п.2.9«в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, який закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Виходячи з буквального змісту даної норми, відповідач повинен був встановити та зафіксувати, що на номерному знакові, який встановлений на транспортному засобі позивача, встановлений предмет, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м., та на підтвердження цього надати належні та допустимі докази.

Факт наявності на номерному знакові предмету, в даному конкретному випадку сітки, сам по собі не може свідчити, що символи номерного знаку неможливо визначити з відстані 20 м., ця обставина повинна бути доведена перед судом.

Натомість, ані в оскаржуваній постанові серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р., ані в судовому засіданні під час розгляду даної справи, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що на транспортному засобі позивача, а саме на номерному знакові був встановлений предмет, що не давав змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.

Посилання відповідача на те, що позивач не заперечував факт наявності на панелі номерного знаку металевої сітки, не свідчить по наявність вчиненого позивачем правопорушення, оскільки з наданих інспектором доказів (з урахуванням неможливості прийняти, як належний доказ по справі, надану ксерокопію фотознімку) неможливо встановити чи закритий номерний знак на авто позивача іншими предметами, якщо закритий то яким чином і що даний факт (закриття номерного знаку) не дає змоги чітко визначити символи номерного знака на відстані 20 метрів.

Щодо оскаржуваної постанови серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р., то поліцейським сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_4 при її винесенні не було взагалі встановлено розмір тріщини на вітровому склі автомобіля позивача.

А також в суді відповідачем не було доведено, що наявність такого пошкодження вітрового скла автомобіля, могло будь-яким чином обмежувати оглядовість з місця водія і погіршувати прозорість скла (наприклад, великої кількості тріщин скла та сколів, які в своїй сукупності погіршували б оглядовість та прозорість скла), що дало б підстави для твердження про порушення вимог ПДР України.

Також суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р., поліцейським вказано, що позивач порушив п.6.8.5 ДСТУ 3649:2010.

Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.

Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє відповідний орган належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.

В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.

Суд находить, що уповноваженою на те особою, в оскаржуваній постанові, в порушення вимог закону, не зазначено конкретну норму ПДР України, яку порушив ОСОБА_2 .

Крім цього, пунктом 31.4 ПДР України встановлено заборону експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: у гальмовій системі, рульовому керуванні, зовнішніх світлових приладах, склоочисників і склообмивачів вітрового скла, колесах і шинах, двигуні, інших елементах конструкції.

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що сам факт наявності тріщини у зоні роботи склоочисників транспортного засобу не є забороною для продовження його експлуатації.

При цьому суд зазначає, що пунктом 6.8.5 ДСТУ 3649:2010 «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» дійсно визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Відповідність вказаній вимозі перевіряється візуально (п. 7.8.1 ДСТУ).

Разом з тим суд звертає увагу, що нормами ДСТУ не встановлено заборону на експлуатацію КТЗ за наявності сколу чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013).

Будь-яке рішення суб`єкта владних повноважень, згідно діючого законодавства, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами: 1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; 2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; 3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї; 4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; 5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.

Більше того, приписами ст.129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

На підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем фактично надано лише постанову серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р. та постанову серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р., у яких поліцейським сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Морозом П.В. не наведено жодного доказу на підтвердження наявності адміністративного правопорушення та винності ОСОБА_5 в його вчиненні. Не надано таких доказів відповідачем і в ході розгляду справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Вказана правова позиція є обов`язковою для застосування судами при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем, на якого покладено обов`язок доказування правомірності винесеного рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.6 ст.121 КУпАП, та з матеріалів справи неможливо достовірно встановити дані факти, відтак притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися законним, унаслідок чого оскаржувані постанови підлягають скасуванню.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Суд вважає, що аргументи відповідача, наведені ним у відзиві на адміністративний позов, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до вимог частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено з матеріалів справи, за подання адміністративних позовів позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 908,00грн.

Таким чином, на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст. 132-1, 251, 256, 258, 268, 279, 280, 283-285 КУпАП, ст.ст.6, 10, 11, 12, 17, 70, 71, 94, 159-163, 171-2 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший сержант поліції Мороз Павло Володимирович про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за серією БАВ № 456981 від 13.07.2021р., та адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший сержант поліції Мороз Павло Володимирович про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за серією БАВ № 456982 від 13.07.2021р. задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАВ № 456981 від 13.07.2021р. поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого сержанта поліції Мороза Павла Володимировича про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850грн., за порушення ч.6 ст.121 КУпАП, та закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії БАВ № 456982 від 13.07.2021р. поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділення поліції № 1 Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшого сержанта поліції Мороза Павла Володимировича про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340грн., за порушення ч.1 ст.121 КУпАП, та закрити провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 908грн.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Калинівський районний суд Вінницької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя