Справа № 448/709/21
Суддя: Гіряк С. І.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/709/21
Провадження № 2-а/448/24/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.09.2021 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гіряк С.І.,

за участі секретаря судового засідання Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до

відповідача 1 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Перфецького,19, м. Львів, індекс 79053)

відповідача 2 Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста,3, м.Київ, індекс 03048)

третя особа інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Савюк Богдан Леонідович (службова адреса: вул. Перфецького,19, м. Львів, індекс 79053)

предмет та підстави позову: про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення і закриття справи,

учасники справи, - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

04.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до відповідачів, в якому просить:

- скасувати постанову від 18.02.2021 року серії БАА №126646 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про існування якої дізнався 26.05.2021 року;

- провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене відносно ОСОБА_1 закрити.

Позивач в обґрунтування позову, покликається на те, що 25.01.2021 року інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Савюк Б.Л. було винесено Постанову серії БАА №126646 про накладення адміністративного стягнення на позивача по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. В оскаржуваній постанові вказано, що 12.02.2021 року 01 год. 30 хв. на а/д Т-14-15 Мостиська-Самбір-Борислав км 0-53, позивач, будучи посадовою відповідальною особою несвоєчасно вжив заходи по обробці протиожиледними матеріалами проїзної частини, на якій є ожеледиця, чим порушив ДСТУ 3587-97, п.1, ЗУ «Про дорожній рух». Вважає дану постанову безпідставною та протиправною, тому, провадження у справі підлягає закриттю із підстав відсутності у його діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Зокрема, до постанови не додається жодного належного і допустимого доказу про те, яку посаду він займає та чи є відповідальною особою за обробку автомобільної дороги Т-14-15 Мостиська-Самбір-Борислав протиожеледними матеріалами. Зазначає, що філія «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (не є юридичною особою), що в свою чергу входить до складу ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», котре відноситься до АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», що засноване Державним агентством автомобільних доріг України. Стверджує, що власником усіх автодоріг загального користування України є держава Україна, а уповноваженими державою органами управління автомобільними дорогами є лише і виключно Державне агентство автомобільних доріг України та його органи управління на місцях, зокрема Служба автомобільних доріг у Львівській області, а не Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» та/або його посадові особи, в тому числі, але не виключно філії «Яворівська ДЕД». Отже, всю відповідальність за стан автомобільних доріг загального користування, якість робіт їх ремонту та утримання несе Служба автомобільних доріг у Львівській області, яка є суб`єктом, відмінним від ДП «Львівський облавтодор». При цьому, жодною нормою чинного законодавства України не передбачено можливості органу державного управління автомобільними дорогами передавати свої обов`язки чи відповідальність будь яким іншим особам у будь який спосіб. Таким чином, він, як майстер філії «Пустомитівська ДЕД» Дочірнього підприємства «Львівський Облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не є та не може бути відповідальною посадовою особою органу, уповноваженого державою на управління автодорогами загального користування та їх утримання, оскільки ним є державна служба автодоріг України. Наведеним у своїй сукупності підтверджується, що автомобільна дорога Т-14-15 Мостиська-Самбір-Борислав не перебуває та не може перебувати у власності філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Повноваження власника на вказаних дорогах, з урахуванням того, що вона знаходиться за межами населених пунктів, та відповідальність за її стан покладено на відповідний територіальний підрозділ Державної служби автомобільних доріг у даному випадку на Службу автомобільних доріг у Львівській області. Зазначає, що 12.03.2019 Восьмим апеляційним судом була винесена Постанові по справі № 857/1535/19, із змісту якої слідує, що «Бродівська ДЕД» є філією ДП «Львівський облавтодор» ПАТ «ДАК» Автомобільні дороги України», котре в свою чергу відносяться до Публічного акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», предмет діяльності філії обмежений предметом діяльності самого ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»», а також не є юридичною особою та балансоутримувачем автомобільних доріг загального користування, та обов`язки посадових осіб не входять обов`язки щодо прийняття рішень по ремонту та утриманню автомобільних доріг, оскільки відповідно до Закону України «Про автомобільні дороги» це прямий обов`язок Служби автомобільних доріг у Львівській області, як органу державного управління автомобільними дорогами загального користування. Таким чином, він як начальник філії «Бродівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК» Автомобільні дороги України» не є суб`єктом правопорушення, передбаченого частиною 1 ст. 140 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а тому у її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 140 КУпАП».

Позивач стверджує, що саме Служба автомобільних доріг у Львівській області (а не ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» чи його філії і їх посадові особи) у повній мірі несе відповідальність за дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Зазначене твердження прямо підтверджується положеннями ст.13 Закону України «Про автомобільні дороги».

Крім того, позивач зазначає, що його не було ознайомлено з жодними правами, що гарантовані Конституцією України, що підтверджується відсутністю йог підпису на звороті оскаржуваної постанови. Такого роз`яснення не могло бути надано, у зв`язку із тим, що оскаржувана постанова була складена за його відсутності в нічний час. А отже він був позбавлений можливості надати пояснення по суті інкримінованих порушень.

Також, вказує, що в порушення положень закону, в графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» зазначено «інспектора відділу БДР УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Савюк Богдан Леонідович», всупереч встановленого порядку, при складенні Постанови, назву органу, посадовою особою якої така складалась, було зазначено за допомогою скорочень, а не повністю, як цього вимагає Інструкція.

В оскаржуваній постанові жодним доказом не підтверджено наявності ожеледиці на проїзній частині. Вказане дозволяє зробити висновок про те, що у постанові не окреслено належним чином суті згаданого у ній правопорушення, що прямо вказує на її протиправність і необґрунтованість.

Крім того, покликається на те, що при винесені вказаної постанови, працівником поліції не була надана можливість йому звернутися за правовою допомогою, надати свої заперечення та/або пояснення на вказаний документи. Як наслідок, справа про адміністративне правопорушення була розглянута без з`ясування того чи було вчинено адміністративне правопорушення, що вказує про відсутність події адміністративного правопорушення, що відповідно до вимог п.1. ч.1. ст. 247 КУпАП виключає провадження у справі.

З огляду на вищенаведене, просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження в справі відносно нього.

Представник відповідачів, у встановлений судом строк, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що заявлений позов є безпідставним, а доводи викладені у ньому є необґрунтовані, зазначивши, зокрема, що власником сітки автомобільних доріг у Львівській області є Служба автомобільних доріг у Львівській області.

Стверджує, що позивач помиляється у своїх доводах, оскільки автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності. Управління об`єктами державної власності здійснює Кабінет Міністрів України та уповноважені ним органи. Державне агентство автомобільних доріг України спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, здійснює управління автомобільними дорогами загального користування. Служба автомобільних доріг у Львівській області є структурним підрозділом Укравтодор та реалізує управлінські функції на місцевому рівні. Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування, безпека дорожнього руху та інші функції в сфері дорожнього господарства, договорами підряду: покладені на Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та на Відповідача відповідно. Покликається на те, що між САД у Л/О та Дочірнім підприємством «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» укладено договір №68-04/20 про закупівлю послуг: експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування державного значення Т-14-15 Мостиська-Самбір-Дрогобич-Стрий, км 0+000 км 36+138, км 38+858 км 69+938; Т-14-01 КПП «Смільниця»-Стрий Самбір, км 0+000 29+960, Львівської області.

Звертає увагу, що в обґрунтування вимог Позивач вказує на те, що згідно частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, при цьому посилається на те що філія «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК» Автомобільні дороги України» (далі - Філія) не є юридичною особою, а від так і не є суб`єктом правопорушення.

В заперечення даного твердження позивача, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, при цьому посилається на те що філія «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК» Автомобільні дороги України» (далі - Філія) не є юридичною особою, а від так і не є суб`єктом правопорушення, вказує на те, що Позивач обіймає посаду виконроба Філії, що встановлено під час розгляду матеріалів, Позивач підтверджує це у позовній заяві, яка відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) являється відокремленим підрозділом юридичної особи. Позивач виконує функції, які покладені на нього положенням філії. На Позивача було складено адміністративну постанову, як на посадову особу юридичної особи, за невиконання зобов`язань, які були покладені на юридичну особу адміністративними договорами та в подальшому на Позивача - положенням філії. Крім того, відповідно до посадової інструкції виконроба ДРП, виконроб ДРП: організовує підготовку виробництва, забезпечує роботу працівників, контролює додержання технологічних процесів при виконанні робіт, норм та технічних правил, оперативно виявляє і ліквідує причини їх порушення. Предметом діяльності Філії є виконання робіт з ремонту та утримання автомобільних доріг, мостів, інших споруд та елементів. Філія здійснює господарську діяльність на основі завдань, які встановлює Підприємство. Підприємство формує завдання з урахуванням інформації про пошкоджені складові елементи автомобільних доріг, що надають представники Філії.

В заперечення твердження, що позивач не є суб`єктом правопорушення, зазначає, що суб`єктом правопорушення, передбачених ч.1 ст. 140 КУпАП, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при експлуатаційному утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Посада Позивача, положення про філію, в сукупності вказує на те, що Позивач є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП. Бездіяльність посадової особи (своєчасно виявити та усунути недоліки в утриманні автомобільних доріг) - містить в собі склад адміністративного правопорушення.

В заперечення твердження позивача про те, що в порушення вимог ст. 280 КУпАП, інспектором не з`ясовані та не враховані обставини, що підлягають з`ясуванню під час розгляду справи, зокрема, не вказано в чому саме полягає його порушення, зазначає, що в оскаржуваній постанові вказано, що Позивач несвоєчасно вжив заходи по обробці протиожиледними матеріалами та очищенню снігового накату, чим порушив ДСТУ 3587-97 та вимоги п.п. 1.5 ПДР.

Вказує, що в обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначає що відповідно до ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги України» - державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг. Цим законом, зокрема статтями 11-13, передбачено що розробку та реалізацію заходів з безпеки дорожнього руху здійснює орган державного управління автомобільними дорогами загального користування.

Доводи Позивача з даного приводу не спростовують вчиненого ним адміністративного правопорушення. Вищезгадані норми закону описують функції Державної служби автомобільних доріг та органів державного управління автомобільними дорогами загального користування.

Крім того, Позивач опосередковано вказує на те що в оскаржуваній постанові не зазначені докази якими встановлено наявність адміністративного порушення, проте в силу вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, коло яких не обмежене законом. Доказами в даній справі є: Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі 12.02.2021, Припис від 12.02.2021 №178.

Зазначає, що в обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначає про допущені процесуальні порушення законодавства, зокрема зазначає що його не було ознайомлено з правами, що передбачені ст.268 КУпАП та ст.ст. 55,56,59,63 Конституції України, водночас Позивач посилається на пункти Інструкції, проте не дає уточнення до якої саме. Також, зазначає, що позивач посилається до норм наказу МВС №1376 від 06.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції». Вказує, що правопорушення яке було здійснено, відноситься до правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому провадження у справі уповноваженою особою МВС проводилась у відповідності наказу №1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». Просить залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Позивач 10.09.2021 року подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що твердження відповідача у відзиві, що згідно з ст.9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху, зокрема, належить: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 7, ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги» Автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності. Державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, і який має свої органи управління на місцях.

Покликається також на те, що відповідно до п.1, 3 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 № 439, Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства. Як вбачається із відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, Служба автомобільних доріг у Львівській області є державною організацією, утвореною Державним агентством автомобільних доріг України. Поряд із цим ДП «Львівський облавтодор» є юридичною особою приватного права. Всі роботи (надання послуг) здійснюється ДП «Львівський облавтодор» на підставі підписаних договорів підряду. Отже, власником усіх автодоріг загального користування України є держава Україна, а уповноваженими державою органами управління автомобільними дорогами є лише і виключно Державне агентство автомобільних доріг України та його органи управління на місцях, зокрема Служба автомобільних доріг у Львівській області, а не Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» та/або його посадові особи, в тому числі, але не виключно філії «Яворівська ДЕД». Відтак, саме Служба автомобільних доріг у Львівській області (а не ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» чи його філії і їх посадові особи) у повній мірі несе відповідальність за дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху. Окреслене прямо підтверджується положеннями ст.13 Закону України «Про автомобільні дороги».

Також стверджує, що дані обставини підтверджуються Відповідачем у своєму Відзиві. Жодним нормативно-правовим документом не передбачено можливість покладення обов`язків органу державної влади на суб`єкта господарювання. ДП «Львівський облавтодор» ніколи не відносився до органу державної влади, відповідно не може нести відповідальності передбаченої ЗУ «Про дорожній рух», ЗУ «Про автомобільні дороги», оскільки в зазначений актах передбачена лише і виключно відповідальність органу державної влади. Відповідач у своєму відзиві намагається ототожнити ДП «Львівський облавтодор» із органом державної влади, шляхом вказання, що засновником підприємства є Державне агентство автомобільних доріг України. В той же час єдиним засновником підприємства є Державна акціонерна корпорація «Автомобільні дороги України».

Отже Позивач, будучи виконробом філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» не може нести відповідальності за забезпечення безпеки дорожнього руху.

Окрему увагу суду звертає на твердження Відповідача про те, що нібито філія «Пустомитівська ДЕД» входить до складу Служби автомобільних доріг у Львівській області (п. 2 Відзиву). Відповідно до Положення про філію, остання ніколи не входила та не може входити до складу Служби автомобільних доріг у Львівській області. Відповідач не встановив, де саме працює Позивач та які посадові обов`язки покладені на нього.

Крім того, позивач зазначає, що філія «Пустомитівська ДЕД», відноситься до ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», відтак, предмет діяльності філії обмежена ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». ДРП та/або філія «Пустомитівська ДЕД» не є юридичною особою чи балансоутримувачем автомобільних доріг, в т.ч. Т-14-15 Мостиська Самбір-Борислав км 0-53 та в обов`язки посадових осіб філій (в тому числі в його посадові обов`язки), не входить прийняття рішень про обробку протиожеледними матеріалами автомобільної дороги, оскільки відповідно до Закону України «Про автомобільні дороги» це прямий обов`язок Служби автомобільних доріг у Львівській області, як органу державного управління автомобільними дорогами загального користування.

Покликається на те, що відповідно до ст.14 КУпАП, посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Як підтверджується посадовою інструкцією провідного інженера з охорони праці філії «Пустомитівська ДЕД» відповідальність за експлуатаційний стан, утримання автодоріг, забезпечення безпеки дорожнього руху, дотримання норм і стандартів які стосуються забезпечення такої безпеки, до компетенції майстра філії «Пустомитівська ДЕД» Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - не належать.

Відповідачем не досліджувалися умови договору № 68-04/20, не встановлено за яких умов та як має здійснюватися експлуатаційне утримання автомобільних доріг. Відповідно при складанні оскаржуваної постанови не було доведено обов`язку Позивача вчиняти дії щодо обробки дороги протиожеледними матеріалами.

Також зазначає, що згідно із п. 4 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Поряд з цим, доказом роз`яснення прав особі повинен підтверджуватись підписом про ознайомленнями з такими на зворотному боці бланку Постанови. Вказує, що його не було ознайомлено з жодними його правами, що гарантовані Конституцією України, що підтверджується відсутністю його підпису на звороті оскаржуваної Постанови.

Відповідач намагається ввести суд в оману підміною понять та нормативних документів. Намагається запевнити суд про те, що підпис у графі про ознайомлення із правами не є обов`язковий.

В даному контексті варто зазначити, що відповідно до сформованої практики, сам факт не повідомлення особи, що притягається до адміністративної відповідальності є підставою для скасування протиправної постанови.

Вказує, що Відповідачем не наведено жодного аргументовано доводу про наявність в його діях складу адміністратвиного правопорушення. Весь Відзив зводиться до цитування нормативно-правових актів та перекручування обставин справи. Все це свідчить про протиправність оскаржуваної постанови.

Зазначає, що Відповідачем не додано жодного належного та допустимого доказу вини Позивача. В даному контексті варто зазначити, що відповідно до ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак, подав заяву, в якій зазначив, що просить позов розглянути за його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Представник відповідачів - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи на адресу суду не надходило.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи на адресу суду не надходило.

Неявка сторін перешкоджає розгляду справи відповідно до положень статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 05.07.2021 року постановлено відкрити провадження у справі, проводити розгляд справи з врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (стаття 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС)), які встановлені параграфом 2 Глави 11 КАС.

Судом на підставі частини четвертої статті 229 КАС, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

18.02.2021 року інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Савюком Б.Л. було винесено Постанову серії БАА № 126646 про накладення адміністративного стягнення на позивача по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно нього та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 1020,00 гривень.

Виходячи із змісту оскаржуваної постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що 12.02.2021 року 01 год. 30 хв. на а/д Т-14-15 МостиськаСамбір-Борислав км 0-53, позивач, будучи посадовою відповідальною особою несвоєчасно вжив заходи по обробці протиожиледними матеріалами проїзної частини, на якій є ожеледиця, чим порушив ДСТУ 3587-97, п.п. 1.5 ЗУ «Про дорожній рух».

Встановлено, що зі змістом оскаржуваної постанови позивач ознайомився лише 26.05.2021 року при ознайомлені із матеріалами виконавчого провадження, яке перебуває у Мостиському відділі ДВС Яворівському району Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65535071 від 24.05.2021 року. До органу ДВС позивач з`явився на виклик державного виконавця, який був отримав 26.05.2021 року.

Відповідно до акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 12.02. 2021 року на автодорозі Т-14-15 покриття проїзної частини має ожеледицю, за результатами обстеження ділянку визнано такою, що не відповідає вимогам ДСТУ 3587-97.

Приписом №178 від 12.02.2021 року позивача ОСОБА_1 зобов`язано вжити заходів щодо усунення зимової слизкості а також формування снігових накатів.

Згідно Наказу (Розпорядження) №27-вк від 16.11.2009 року філії «Пустомитівська ДЕД» Єдинак С.Я. прийнятий на роботу в ДРП 4 на посаду майстра.

Посадовою інструкцією філії «Пустомитівська ДЕД» визначено завдання та обов`язки, права, відповідальність виконроба.

Положенням філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ДАК «Автомобільні дороги України» затвердженого 12.06.2002 року №5 визначено діяльність останнього.

V. Застосоване судом законодавство, оцінка суду фактичних обставин справи та висновки суду.

Спір між сторонами виник з приводу того, що позивач вважає постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №123646 від 18.02.2021 року, винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Савюком Б.Л. протиправною.

Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Сторона позивача, не погоджуючись з обставинами, викладеними у спірній постанові, посилаючись на притягнення позивача до адміністративної відповідальності всупереч встановленій законом процедурі розгляду справи про адміністративне правопорушення, скористався своїм правом і звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст.251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з абзацом третім пункту 4.2 рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп/2010 оцінка доказів у справі про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, і це є одним із елементів системи процесуальних механізмів, які в сукупності з конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до висновків, викладених у пункті 35 постанови Верховного Суду від 24.10.2018 року по справі №154/1329/17, суд при розгляді справи, зокрема, щодо правомірності рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності також повинен перевірити наявність компетенції у посадової особи (органу) на прийняття оскаржуваного рішення, встановити чи були вчинені позивачем відповідні дії, що стали підставою для прийняття такого рішення, та чи є позивач, виходячи із норми статті, яка передбачає відповідне адміністративне правопорушення, суб`єктом даного правопорушення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

У рекомендації №R (91)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Також, суд зауважує про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 71 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стороною позивача наведено ряд обставин, якими він обґрунтовує свою непричетність до вчинення даного адміністративного правопорушення та порушення.

Будь-які інші докази, передбачені ст.251 КУпАП, в підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові не вказані та суду не представлені.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судом встановлено, що об`єктом правопорушень, передбачених ст.140 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху. Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених цією статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності.

Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема ч.1 ст.140 КУпАП, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Крім цього, зі змісту ч.1 ст.140 КУпАП вбачається, що суб`єкт вказаного адміністративного правопорушення - спеціальний, а саме: посадова особа, відповідальна за утримання автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд.

Службовими (посадовими) особами є особи, які постійно чи тимчасово здійснюють функції представників влади, а також обіймають постійно чи тимчасово на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним повноваженнями.

В даній справі встановлено, що до оскаржуваної Постанови не додається жодного належного і допустимого доказу про те, яку посаду займає позивач та чи є він відповідальною особою за обробку автомобільної дороги Т-14-15 Мостиська Самбір Борислав км 0-53 протиожеледними матеріалами.

Водночас, встановлено, що філії «Пустомитівська ДЕД» ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (не є юридичною особою), що в свою чергу входить до складу ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», котре відноситься до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», що засноване Державним агентством автомобільних доріг України.

Крім того, згідно з ст.9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху, зокрема, належить: компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про автомобільні дороги», автомобільні дороги, зокрема, поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів, тощо.

Частинами 1, 2 ст.7 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що автомобільні дороги загального користування є складовою Єдиної транспортної системи України і задовольняють потреби суспільства в автомобільних пасажирських і вантажних перевезеннях. Автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

У п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що «...До приведення у відповідність із Законом України «Про автомобільні дороги» закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону». Відтак, ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» діяла станом на день винесення постанови виключно з врахуванням положень ст. 10, 11, 13 Закону України «Про автомобільні дороги».

Відповідно до ч. 2 ст. 7, ст.10 Закону України «Про автомобільні дороги» ...Автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності. Державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади... і який має свої органи управління на місцях...

Відповідно до п. 1, 3 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 № 439, Державне агентство автомобільних доріг України (Укравтодор) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства. Основними завданнями Укравтодору є:

1) реалізація державної політики у сфері дорожнього господарства та здійснення державного управління автомобільними дорогами загального користування (надалі - автомобільні дороги);

2) внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері дорожнього господарства;

3) здійснення управління об`єктами державної власності.

Як це вбачається із відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, Служба автомобільних доріг у Львівській області є державною організацією, утвореною Державним агентством автомобільних доріг України.

Згідно «Положення про Службу автомобільних доріг у Львівській області», метою діяльності Служби є організація утримання в належному технічному стані та розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, мостів та штучних споруд, створення умов для безперервного та безпечного руху транспорту на них, задоволення потреб народного господарства та населення України в удосконаленні і раціональному розвитку дорожньої інфраструктури, що обслуговується.

Отже, власником усіх автодоріг загального користування України є держава Україна, а уповноваженими державою органами управління автомобільними дорогами є лише і виключно Державне агентство автомобільних доріг України та його органи управління на місцях, зокрема Служба автомобільних доріг у Львівській області, а не Дочірнє підприємство «Львівський облавтодор» та/або його посадові особи, в тому числі, але не виключно філії «Яворівська ДЕД».

Відповідно до ст.13 Закону України «Про автомобільні дороги» орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за:

1) стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування;

2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування;

3) відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом;

4) відповідність нормативно-правовим актам розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв;

5) цільове використання бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг загального користування;

6) санітарний та екологічний стан автомобільних доріг загального користування та їх смуг відведення.

Відповідно до ст.2.2. «Положення про Службу автомобільних доріг у Львівській області» предметом діяльності служби є:

- реалізація єдиної транспортної політики у дорожньо-транспортному комплексі, що формується Міністерством інфраструктури України та реалізується Укравтодором, стосовно розвитку та утримання існуючої мережі автомобільних доріг загального користування в регіоні в межах фінансових ресурсів, що направляються на дорожнє господарство згідно з законодавством;

- організація будівництва, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування, а також відповідних інженерних комунікацій і споруд;

- фінансування робіт з будівництва, реконструкцій, ремонту та утримання мережі автомобільних доріг загального користування, мостів та інших штучних споруд згідно із законодавством, в тому числі на умовах фінансування з місцевих бюджетів всіх рівнів та інших джерел, не заборонених законодавством;

- технічний нагляд за станом автомобільних доріг загального користування, мостів та інших штучних споруд;

- забезпечення приймання та контролю якості виконаних робіт з будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування, мостів та інших штучних споруд згідно з встановленими нормативами.

Водночас, ст.13 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачає відповідальність лише і виключно органу державного управління автомобільними дорогами, а не підрядників. Більше того, можливість передачі такої відповідальності іншим суб`єктам у будь-якій формі (в т.ч. шляхом укладення тих чи інших договорів) не передбачена жодним нормативно правовим актом.

Отже, всю відповідальність за стан автомобільних доріг загального користування, якість робіт їх ремонту та утримання несе Служба автомобільних доріг у Львівській області, яка є суб`єктом, відмінним від ДП «Львівський облавтодор». При цьому, жодною нормою чинного законодавства України не передбачено можливості органу державного управління автомобільними дорогами передавати свої обов`язки чи відповідальність будь яким іншим особам у будь який спосіб.

Автомобільна дорога Т-14-15 Мостиська Самбір Борислав км 0-53, де було порушено правила, норми і стандарти утримання автодоріг, є дорогою загального користування державного значення (віднесена до Переліку автомобільних доріг загального користування державного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 р. № 712). Вона перебуває у державній власності, управління нею від імені держави здійснює Служба автомобільних доріг у Львівській області і саме Служба несе відповідальність за забезпечення безпеки дорожнього руху на цій дорозі.

Таким чином Відповідачі не надали суду ні доказів вчинення Позивачем за вказаних обставин адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, ні дотримання вимог ст.ст.268, 280 КУпАП під час прийняття рішення відносно Позивача, оскільки процес притягнення позивача до адміністративної відповідальності також поліцейськими не фіксувався.

Разом з тим, суд зазначає, що склад правопорушення повинен в собі містити: суб`єкт правопорушення, суб`єктивну сторону правопорушення, об`єкт правопорушення та об`єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не містить складу адміністративного правопорушення.

З огляду на викладене об`єктивна сторона правопорушення не є встановленою.

Відповідачем в порушення вимог ст.283 КУпАП, в постанові не вказано нормативного акту, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 140 КУпАП, а лише вказано на те, що Позивач порушив норми ДСТУ 3587-97, зазначивши п. 3.1.17 та 3.1.20. Загальне посилання в постанові про адміністративне правопорушення окремі пункти ДСТУ 3587-97 не описує складу правопорушення та його суті. Формулювання постанови в такій формі не відображає усіх ознак правопорушення, тобто у ній не викладено, які конкретно протиправні дії чи бездіяльність, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць Позивач вчинив, як посадова особа.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений, тому таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а.

Посадовою інструкцією не передбачені обов`язки щодо додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, що стосуються безпеки дорожнього руху при утримані автомобільних доріг і вулиць.

Тобто, Позивач ОСОБА_1 як майстер не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП.

Згідно із п. 4 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права, передбачені частиною першою статті 268 КУпАП та статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Поряд з цим, доказом роз`яснення прав особі повинен підтверджуватись підписом про ознайомленнями з такими на зворотному боці бланку Постанови.

Встановлено, що позивача не було ознайомлено з його правами, що гарантовані Конституцією України, що підтверджується відсутністю його підпису на звороті оскаржуваної Постанови.

Так, відповідно до п.10 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376, при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема:

- у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи органу поліції, яка винесла постанову, та орган поліції (повністю, без скорочень);

- у графі «установив» - число, місяць, рік, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини і суть правопорушення, установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи;

- у графі «ураховуючи, що гр-нин(ка)» - прізвище та ініціали правопорушника;

- у графі «постановив» - уповноважена посадова особа органу поліції з урахуванням та зазначенням обставин, що пом`якшують (стаття 34 КУпАП) чи обтяжують (стаття 35 КупАП) відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначає прийняте у справі рішення.

Як вбачається із Постанови, в порушення цитованих вище положень, в графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» зазначено «інспектор відділу БДР УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Савюк Богдан Леонідович».

За наведеного, всупереч встановленого порядку, при складенні Постанови, назву органу, посадовою особою якої така складалась, було зазначено за допомогою скорочень, а не повністю, як цього вимагає Інструкція.

Отже, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, з огляду на те, що вона не містить відомостей про те, чи уповноважений Позивач вчиняти дії, визначені ч.1 ст.140 КУпАП, чи відповідальний він за їх вчинення.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, оскільки не було встановлено порушення ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягають задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю, з наведених вище мотивів та підстав.

VІ. Судові витрати

Оскільки позивач не наполягав на стягнення з відповідачів судового збору, то суд приходить до висновку, що понесені ОСОБА_1 судові витрати, слід залишити за таким.

Керуючись ст.ст.2, 6-8, 19, 72-77, 241-246, 255, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Савюк Богдан Леонідович про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення і закриття провадження задовольнити повністю.

2.Скасувати постанову від 18.02.2021 року серії БАА №126646 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відносно ОСОБА_1 .

3.Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відносно ОСОБА_1 , - закрити.

4. Понесені позивачем судові витрати залишити за таким.

5. Копію рішення невідкладно надіслати учасникам справи, оскільки вони не були присутні під час його проголошення.

6.Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Мостиський районний суд Львівської області.

7.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач 1: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Перфецького,19, м. Львів, індекс 79053);

Відповідач 2: Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста,3, м. Київ, індекс 03048);

Третя особа: інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Савюк Богдан Леонідович (службова адреса:вул.Перфецького,19,м.Львів,індекс79053.

Судове рішення виготовлено та підписано суддею в нарадчій кімнаті 20.09.2021 року.

Суддя Світлана ГІРЯК

Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя Світлана ГІРЯК