Справа № 200/8079/21
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р. Справа№200/8079/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 )

до 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (, місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, буд. 175)

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

30 червня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби-25 квітня 2020 року.

- зобов`язати 3-й Державно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 10.06.1996 року по 25.04.2020 року, проходив службу у 3-му Державно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області.

25 квітня 2020 року був звільнений з 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області. Під час проходження служби у 3-му Державно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, в 2016 році позивач отримав статус «Учасника бойових дій», посвідчення НОМЕР_3 від 14.09.2016 року.

Зазначає, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, та всіх видів забезпечення, наказ № 89 о/с від 16.04.2020 року (з особового складу), фінансова служба ГУ ДСНС України у Донецькій області не провела з позивачем усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як «Учасника бойових дій», передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551- XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2016 по 2020 роки.

На підставі чого, 07.05.2021 року позивач звернувся з письмовою заявою до 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, в якій просив провести розрахунки по виплаті йому грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної (додаткової) відпустки, як «Учаснику бойових дій», за період з 2016 - 2020 роки (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 25.04.2020 року.

У червні 2021 року з 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, надійшла відповідь № 3/06/1022 від 02.06.2021 року про відмову у задоволенні вимог позивача, посилаючись на те, що в інструкції (наказ МВС України № 623 від 20.07.2018 року) грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної (додаткової) відпустки як «Учаснику бойових дій», при звільненні не передбачені. Також відповідач посилається на те, що в зазначений період з 2016 по 2020 року, з рапортом до надання соціальної (додаткової) відпустки як «Учаснику бойових дій», позивач не звертався.

Вказує, що законодавчо не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку він набув за період проходження служби у 3-му Державно- рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, перебуваючи з 14.09.2016 року в статусі «Учасника бойових дій».

Бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є протиправною, а тому просить задовольнити позов.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 2 ст. 125 Кодексу цивільного захисту України, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, виплата грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ України.

Враховуючи вищевикладене, грошове забезпечення, надання усіх видів грошової допомоги та виплата усіх видів компенсацій особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів ДСНС здійснюється у відповідності до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом МВС України від 20.07.2018 № 623 (далі - Інструкція ).

Зазначає, що на момент звільнення ОСОБА_1 з З ДПРЗ, Інструкцією не передбачено здійснення компенсаційних виплат за не використану додаткову відпустку учасникам бойових дій. Наказом МВС України від 20.07.2018 № 623 передбачено грошову компенсацію лише за основну відпустку.

Згідно Положення про 3 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, затвердженого наказом ДСНС України від 22.05.2013 р. № 279 відповідач є державним пожежно-рятувальним підрозділом зі статусом державної аварійно-рятувальної служби, що належить до сфери управління ДСНС та безпосередньо підпорядковується ГУ ДСНС України у Донецькій області. Повністю фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

На момент звільнення позивача зі служби цивільного захисту 16.04.2020 р., всі виплати особам, що звільняються зі служби заліснювались у точній відповідності до паспорту бюджетної програми ДСНС України на 2020 рік, затвердженої наказом МВС від 13.02.2020 р. № 146. згідно вказаного паспорту, у напрямах використання бюджетних коштів та результативних показниках бюджетної програми, не передбачено використання бюджетних коштів, що виділяються на забезпечення діяльності сил цивільного захисту в частині грошового забезпечення та здійснення компенсаційних виплат на виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учасникам бойових дій.

Зазначає, що законодавчо не передбачено використання бюджетних коштів, що виділяються на забезпечення діяльності сил цивільного захисту в частині грошового забезпечення та здійснення компенсаційних виплат на виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку учасникам бойових дій.

Таким чином просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 05 липня 2021 року суд відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді у відпустці в період з 31 серпня 2021 року по 17 вересня 2021 року, повний текст судового рішення складений 20 вересня 2021 року.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Судом установлено та сторонами не заперечується, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 , з 10.06.1996 року по 25.04.2020 року, проходив службу у 3-му Державно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області.

25 квітня 2020 року був звільнений з 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області. Під час проходження служби у 3-му Державно-рятувальному загоні Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, в 2016 році позивач отримав статус «Учасника бойових дій», посвідчення НОМЕР_3 від 14.09.2016 року.

07 травня 2021 року позивач звернувся з письмовою заявою до 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, в якій просив провести розрахунки по виплаті йому грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної (додаткової) відпустки, як «Учаснику бойових дій», за період з 2016 - 2020 роки (включно), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби - 25.04.2020 року.

У червні 2021 року з 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області, надійшла відповідь № 3/06/1022 від 02.06.2021 року про відмову у задоволенні вимог позивача, посилаючись на те, що в інструкції (наказ МВС України № 623 від 20.07.2018 року) грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної (додаткової) відпустки як «Учаснику бойових дій», при звільненні не предбачені. Також відповідач посилається на те, що в зазначений період з 2016 по 2020 року, з рапортом до надання соціальної (додаткової) відпустки як «Учаснику бойових дій», позивач не звертався.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статтею 4 Закону України Про відпустки від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР визначені види відпусток.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни від 14 травня 2015 року №426-VIII, Закон України Про відпустки від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР, який набрав чинності 06 червня 2015 року, доповнено статтею 16-2, до якої в подальшому відповідними Законами вносились зміни та яка станом на момент виникнення спірних відносин була викладена в наступній редакції: Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Статтею 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Частиною 8 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII передбачено право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України Про відпустки. Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України Про відпустки або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 2, 3 частини 14 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до частини 17 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Частиною 18 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII передбачено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

В силу вимог частини 19 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому, визначення поняття особливого періоду наведене Законах України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ та Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ.

У відповідності до статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ під особливим періодом розуміють період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону України Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім цього, в статті 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

З аналізу наведених нормативно-правових актів вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі, додаткової соціальної відпуски. Однак, вказаним Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Аналіз наведених норм чинного законодавства України, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу свідчить про те, що відповідачем не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Аналогічна позиція наведена у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 травня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19), та постанові Великої палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19).

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Суд зазначає, що право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, у позивача виникло у 2015 році, після набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни від 14 травня 2015 року №426-VIII.

Положеннями абз. 3 ч. 14 ст. 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки виплачується у рік звільнення.

Згідно з п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

У свою чергу п. 181 вказаного Положення передбачає, що у разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що компенсація за всі невикористані дні відпустки, зокрема і додаткової, виплачується у разі звільнення з військової служби. Нарахування і виплата такої компенсації здійснюється за останнім місцем служби незалежно від місця її проходження на час набуття права на відпустку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що слід визнати протиправною бездіяльність 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби-25 квітня 2020 року та - зобов`язати 3-й Державно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2020 року.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та подані сторонами докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого:

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір, тому виходячи з положень ст. 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124, 125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області (, місцезнаходження: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Митрополитська, буд. 175) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність 3-го Державно-рятувального загону Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби-25 квітня 2020 року.

Зобов`язати 3-й Державно-рятувальний загін Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 25 квітня 2020 року.

Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 21 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова