Справа № 420/11030/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання протиправною бездіяльності щодо не надання публічної інформації та зобов`язання надати відповідь,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титора Дмитра Павловича по ненаданню публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 18 травня 2021 року про надання копії розпорядчого акту про призначення на посаду начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2;

зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві надати ОСОБА_1 копію розпорядчого акту про призначення на посаду начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

18.05.2021 року засобами електронної пошти позивач звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві із запитом про надання публічної інформації.

Проте, останнім відповідь на запит надана так і не була, що є порушенням приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 02.07.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 262 КАС України.

02.08.2021 року за вхід.№41716/21 надійшов відзив на позов, який обґрунтовано наступним.

На адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від позивача надійшов запит на отримання публічної інформації від 18.05.2021 року, який було зареєстровано 19.05.2021 року за №Т-1618.

За результатами розгляду запиту позивачу надано відповідь листом від 25.05.2021 року №Т-1618/16-14.2/16, яким відмовлено у наданні запитуваної інформації.

Крім того, відзив містить обґрунтування неможливості надання такої інформації із посиланням на приписи закону та вимоги відомчих наказів Державного бюро розслідувань.

09.08.2021 року за вхід.№43408/21 надійшла відповідь на відзив, в якій зокрема, представник позивача зазначає про незаконність прийнятого Державним бюро розслідувань наказу №434 від 20.08.2020 року.

28.08.2021 року за вхід.№46804/21 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зокрема, представник відповідача зазначає про порядок доступу до документів з грифом ДСК.

25.08.2021 року за вхід.№46116/21 разом з клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу надійшли заперечення на заперечення на відповідь на відзив, в яких зокрема, представник позивача зазначає про відсутність повноважень на само представництво у представника відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

18.05.2021 року засобами електронної пошти ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_1 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві із запитом про надання публічної інформації, а саме про надання копії розпорядчого акту про призначення на посаду начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2.

Запит направлено на електронну адресу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві - о 16 год. 40 хв., який зареєстрований останнім 19.05.2021 р. за №Т-1618.

25.05.2021 року листом №Т-1618/16-14.2/16 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві надана відповідь на електронну пошту позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), якою відмовлено у наданні копії розпорядчого акту про призначення на посаду начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2 , оскільки відповідно до п.1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 року № 434, запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА.

Конституція України (в редакції станом на 30.09.2016 року) містить статтю 124 «…Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.», яка визначає можливість судового захисту за наявності юридичного спору.

Юридичний спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Кожен юридичний конфлікт має зовнішні прояви, до яких належать правовий спір і правопорушення.

Спір виникає на підставі юридичного факту й саме цим породжує відповідні правовідносини.

Юридична зацікавленість (інтерес) у зверненні до суду повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Відповідно до ст. 6 Конституції України, державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, повноваження кожного органу законодавчої, виконавчої та судової влади не є безмежними, а визначаються Конституцією та законами України.

Сукупність повноважень суду щодо розгляду та вирішення справ позначається спеціальним терміном «юрисдикція». У ч. 3 ст. 124 Конституції визначено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд має повноваження розглядати та вирішувати справу (має юрисдикцію), якщо має місце юридичний спір. Відповідно, відсутність юридичного спору свідчить про те, що суд не має повноважень вирішувати справу.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

При цьому зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту вони мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставин, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятою/неприйнятою.

Звертаючись до суду в даній справі, представник позивача оскаржує протиправну бездіяльність директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві щодо не надання відповіді на запит про отримання публічної інформації.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Як встановлено судом, 25.05.2021 року листом №Т-1618/16-14.2/16 Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, за підписом директора Титора Дмитра, надана відповідь на електронну пошту позивача (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), якою відмовлено у наданні копії розпорядчого акту про призначення на посаду начальника Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Миколаєві ОСОБА_2, оскільки відповідно до п.1.3 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 року № 434, запитувана інформація відноситься до інформації з обмеженим доступом.

Відтак, встановлені судом фактичні обставини справи цілком спростовують твердження представника позивача про вчинення директором ТУ ДБР у м. Миколаєві Титором Д.П. протиправної бездіяльності.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

З положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53) Європейський суд з прав людини висловив позицію, відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Надані відповідачем письмові докази відповідають критерію "поза розумним сумнівом", оскільки є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд зазначає, що частина 1 вказаної статті передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Також ст. 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Частиною 4 статті 161 КАС України передбачено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 зареєстрована судом 29.06.2021 року за вхід.№10857/21. При цьому, відповідь на запит про отримання публічної інформації направлена позивачу на його електронну адресу 25.05.2021 р.

Разом з цим, представником позивача у позові зазначено, що відповідь не отримана. Вказане не відповідає дійсності.

Окремо суд зазначає наступне.

Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації.

Запитувач має право оскаржити, зокрема:

відмову в задоволенні запиту на інформацію;

або

ненадання відповіді на запит на інформацію.

Як встановлено судом, представником позивача відмова у наданні інформації не оскаржена, заяви про збільшення позовних вимог також не подано, а тому суд вирішує справу в межах позовних вимог і доходить висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо доводів відповідача про правомірність відмови в задоволенні запиту про отримання публічної інформації, викладених у відзиві, та заперечень представника позивача щодо правомірності таких дій, зазначених у відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі № 826/6965/14, від 27 листопада 2018 року у справі № 807/997/16, від 15 липня 2019 року у справі № 804/14556/15, від 20 листопада 2019 року у справі № 826/9457/18, від 22 листопада 2019 року у справі № 815/4392/15, від 23 грудня 2019 року у справі № 815/3145/15, від 7 лютого 2020 року у справі № 826/11086/18, від 5 травня 2020 року у справі № 1340/4044/18, від 23 червня 2020 року у справі № 820/1545/16, від 6 серпня 2020 року у справі № 805/3147/16-а).

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 7 лютого 2020 року у справі №826/11086/18).

Текстуальний аналіз відзиву та відповіді на відзив свідчить про те, що сторони по справі фактично, посилаючись на приписи наказу Державного бюро розслідувань №434 від 20.08.2020 року, стверджують про його правомірність чи протиправність.

Однак, зазначений наказ не є предметом розгляду даної справи, а тому у суду відсутні повноваження щодо надання йому правової оцінки.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанови Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 6 листопада 2019 року у справах № 464/4574/15-ц, № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 4 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 1 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 1 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц). Таким чином, принцип стабільності є визначальним щодо можливості виходу за межі позовних вимог.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 2-9, 12, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві про визнання протиправною бездіяльності щодо не надання публічної інформації та зобов`язання надати відповідь - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення підписано 20.09.2021 року у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )

директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Титор Дмитро Павлович (адреса: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9, телефон: , )

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (адреса: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9, , телефон: , )

Головуючий суддя Потоцька Н.В.

.