Справа № 320/11869/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Хмарській К.І.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Панченко Б.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у місті Києві на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві про визнання протиправним та скасування в частинні наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення з посади та поновлення на посаді з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ НП у м. Києві) в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати в частині щодо ОСОБА_1 , наказ ГУ НП у м. Києві від 16.10.2020 року № 647, яким до заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві підполковника поліції ОСОБА_1 (0053186), накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади;

- визнати протиправним та скасувати в частині щодо ОСОБА_1 наказ ГУ НП у м. Києві від 30.10.2020 року № 896 о/с, яким відповідно до п. 3 (як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) частини 1 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» підполковника поліції призначено ОСОБА_1 старшим інспектором - черговим чергової частини штабу батальйону конвойної служби, без доступу до інформації з грифом секретності «таємно» з посадовим окладом 2600 гривень, установивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції звільнивши його з посади заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції;

- поновити позивача на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ НП у місті Києві, з виплатою заробітної плати (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу на посаді заступника начальника слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ НП у місті Києві, з урахуванням вислуги років, спеціального звання, премії та даної посади. розгляду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року значений позов задоволено.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року вирішено питання про стягнення з ГУ НП у м. Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, при зверненні з даним позовом ОСОБА_1 серед іншого заявлено вимогу про стягнення з ГУ НП у м. Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зі змісту рішення Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 вбачається, що, суд, задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 не вирішив питання щодо вказаної вимоги про стягнення з ГУ НП у м. Києві середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок суми втраченого заробітку судом проводиться на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

Основою для визначення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Суд бере до уваги висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі № 826/808/16, відповідно до яких виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, а законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Судом встановлено, що у даному випадку мало місце призначення позивача на нижчеоплачувану роботу внаслідок чого права були порушені.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_1 , що видана ГУ НП у м. Києві, загальна сума доходу позивача за період з квітня 2020 року по березень 2021 року становить 241 953,63 грн.

Відповідно до вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці перед його звільненням становить 779,12 грн. ((47526,49 грн.): (30 дні +31день) =779,12 грн.).

Середньоденна заробітна плата позивача на час винесення рішення по справі становить 482,03 грн. ((28440,02 грн.): (28 день +31день) =482,03 грн.).

Таким чином, різниця середньоденної заробітної плати грошового утримання, яке не було виплачено позивачу становить 297,09 грн.( 779,12 грн. - 482,03 грн. = 297,09 грн.).

Кількість календарних днів, починаючи з 30.10.2020 року (дата оскаржуваного наказу №896о/с від 30.10.2020) по 17.05.2021 року (день винесення рішення по справі) становить - 199 день.

Отже, різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи ОСОБА_1 становить 59 120,91 грн. (199 х 297,09 грн. = 59 120,91 грн.).

З огляду на вказані обставини, та встановлення судом під час розгляду справи по суті, протиправності оскаржуваного наказу ГУ НП у місті Києві від 30.10.2020 року № 896 о/с, яким ОСОБА_1 призначено старшим інспектором - черговим чергової частини штабу батальйону конвойної служби, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення різниці в заробітку позивача за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

У постанові Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14 зазначено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на вказане, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність виходу за межі позовних вимог і одночасно стягнення з ГУ НП у м. Києві різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, починаючи з 30.10.2020 по дату винесення судового рішення, у розмірі 59 120,91 грн.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст. 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Тобто, рішення суду у цій справі підлягає негайному виконанню, а саме: присудження виплати грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано ухвалено додаткове рішення, адже судом першої інстанції не вирішено питання про стягнення з ГУ НП у м. Києві різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, починаючи з 30.10.2020 по дату винесення судового рішення.

Відповідно до положень ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі по тексту - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно частини 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 21.09.2021 року