Справа № 420/2268/20
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2268/20

Категорія: 111030100 Головуючий в 1 інстанції: Цховребової М.Г.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «ЯНТАР» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

16.03.2020 року приватне акціонерне товариство «ЯНТАР» звернулось до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 27 листопада 2019 року за № 000667505.

В обґрунтування поданого позову товариство посилалось на те, що за результатами проведеної позапланової виїзної перевірки контролюючим органом було встановлено порушення товариством вимог ст. 266 Податкового кодексу України, а саме, заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017 рік на 359 756,80 грн., за 2018 рік на суму 418 554,54 грн. та за 2019 рік на суму 469 145,34 грн.

Товариство не погоджується з винесеним податковим повідомленням-рішенням, вказуючи на його протиправність та незаконність. Обґрунтовуючи власну позицію товариство посилалось на порушення контролюючим органом процедури проведення перевірки, а також на помилковість висновків відповідача про відсутність підстав для застосування підприємством пільгового режиму з оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. На думку позивача, товариством було дотримано умови застосування пільгового режиму оподаткування, передбачені п. «є» п.п. 266.2 п. 266 ст. 266 ПК України, зокрема, спірні будівлі відносяться до будівель промисловості, товариство здійснює господарську діяльність, пов`язану із виробництвом продукції та відноситься до виробничих підприємств, а також використовує спірне приміщення у власній господарській діяльності, пов`язаній із виробництвом продукції.

З огляду на зазначене товариство вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 рокупозов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт, аналогічно доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву,посилався на те, що перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, було встановлено, що у власності ПрАТ «ЯНТАР» перебувають об`єкти нерухомого майна за адресою: Одеська область, м. Одеса, Малиновський район, Новомосковська дорога, буд. 21, загальною площею 9884,4 кв.м та за адресою: Одеська область, м. Одеса, Малиновський район, Новомосковська дорога, буд. 21а, площею 1670,2 кв.м. Однак за звітні періоди 2017-2019 років товариство визначило податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки лише за 312,2 кв.м.

В ході проведення перевірки було встановлено, що спірні об`єкти нерухомого майна товариство не використовує у виробничій діяльності, а тому вказані будівлі не відносяться до класу 1251 «Будівлі промисловості». Контролюючий орган звернув увагу на те, що для застосування п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України промислова будівля повинна належати промисловому підприємству, тоді як в даному випадку, як вважає апелянт, позивач до такого виду підприємства не відноситься.

З огляду на викладене апелянт вважає правомірним прийняте податкове повідомлення-рішення, у зв`язку з чим просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 17.10.2019 року по 23.10.2019 року на підставі направлень від 16.10.2019 року № 830/05-05, № 831/05-05, виданих ГУ ДПС в Одеській області, згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДПС в Одеській області від 16.10.2019 року № 863 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПРАТ «ЯНТАР», », співробітниками Головного управління ДПС в Одеській області була проведена позапланова виїзна перевірка приватного акціонерного товариства «ЯНТАР» з питань повноти обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітні періоди 2017-2019 роки.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 30.10.2019 року № 000041/15-32-05-05/446724 «Про результати позапланової виїзної перевірки ПРАТ «ЯНТАР» з питань повноти обчислення та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітні періоди 2017-2019 роки».

В акті перевірки зазначено, що за наслідками перевірки встановлено порушення позивачем: пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п. 266.2, пп. 266.3.1, пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами та доповненнями, внаслідок чого занижено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 1247456,7 грн., у тому числі у розрізі податкових періодів: за 2017 рік - 359 756,8 грн.; за 2018 рік - 418 554,54 грн.; за 2019 рік - 469 145,34 грн.

На підставі акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 27 листопада 2019 року № 000667505, яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, 18010400, а саме, за податковими зобов`язаннями 1247456,68 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 311864,17 грн.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ПрАТ «Янтар» оскаржило його до суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення, з огляду на наступне:

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Слід зазначити, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.

Приписи Податкового кодексу України установлюють певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

У постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду відступив від висновків про застосування норми права, викладених в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) та сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Така правова позиція, як зазначає Верховний Суд, відповідає завданням та основним засадам адміністративного судочинства, закріпленим у статті 2 КАС України.

Таким чином, невиконання контролюючим органом вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення рішення.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові КАС ВС від 22.09.2020 року по справі №520/8836/18.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на вказані положення процесуального законодавства, колегія суддів при вирішенні даної справи керується зазначеним правовим висновком сформульованим Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду.

Колегія суддів зазначає, що види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення, визначає глава 8 розділу ІІ ПК України.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок закріплений ст. 78 ПК України.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Так, згідно п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з підстав, переліченої у п.п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Таким чином, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалось відповідачем по справі, що наказом ГУ ДПС в Одеській області від 16.10.2019 року № 863 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «ЯНТАР» на підставі п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, згідно з яким документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Суд першої інстанції вірно встановив, що за вказаним пунктом позапланова перевірка може бути призначена лише у разі неподання платником податків в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Однак, в даному випадку відповідачем підтверджено, що у спірний період (2017-2019 роки) позивачем подавались податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, про що також зазначено і в акті перевірки від 30.10.2019 року № 000041/15-32-05-05/446724, що виключає можливість призначення позапланової перевірки за п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Незважаючи на викладене, фактично вважаючи неправомірним визначення товариством податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (їх заниження), відповідач призначив проведення позапланової перевірки ПрАТ «ЯНТАР» за п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, який не містить такої підстави для призначення перевірки.

Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про порушення відповідачем порядку призначення проведення позапланової виїзної перевірки ПрАТ «ЯНТАР», а саме, проведення відповідної перевірки без наявності на те законних підстав, що є неприпустимим.

У п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

З аналізу ст. 19 Основного Закону України вбачається, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом». Застосування такого принципу забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Отже, можливість прийняття відповідачем відповідного рішення про призначення проведення позапланової перевірки має бути пов`язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на прийняття такого рішення прямо передбачене законом.

В даному випадку відповідачем не було дотримано вказаних вимог, оскільки, як вже зазначалось вище, призначення позапланової перевірки ПрАТ «ЯНТАР» відбулось поза межами правового поля, за відсутності підстав для її проведення, передбачених п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, на який посилався податковий орган при її призначенні.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» (заява № 77703/01, п. 115) зазначено, що в світлі положень Конвенції, втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно із законом», оскільки оскаржувані заходи повинні мати законодавче підґрунтя та передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі, у разі потреби, за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку (рішення у справах Larissis and Others v. Greece, заява № 23372/94, п. 40; Metropolitan Church of Bessarabia, заява № 45701/99 п. 109).

Допущення відповідачем вказаного порушення є, на думку колегії суддів, суттєвим та свідчить про грубе порушення прав позивача.

З огляду на все вище викладене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 27.11.2019 року № 000667505, прийняте за наслідками незаконної перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню, що вірно встановлено судом першої інстанції.

В свою чергу, порядок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлений Розділом XII «Податок на майно».

Згідно п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).

У постанові від 24 березня 2020 року у справі №280/5332/18 Верховний Суд зазначив, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Суд вказав, що законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності.

Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи Свідоцтва на право власності будівлі холодильника від 07.06.2000 року за № 422 та Свідоцтва на право власності будівлі та спорудження від 09.04.2000 року за № 1/1736, позивачу на праві власності належать будівлі холодильника, компресорної, трансформаторної та насосної, відображених у технічному паспорті за адресою: м. Одеса, Новомосковська дорога за № 21А, а також будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У підтвердження віднесення вказаних будівель та споруд до категорії «виробничі будівлі» позивач надав, зокрема, експертного дослідження судового експерта Накул Олени Миколаївни № 01/14/2020 від 14.01.2020 року.

Згідно ст. 101 КАС України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку експерта від 14.01.2020 року, функціональне призначення будівель та споруд, що знаходяться за адресою: м. Одеса, Новомосковська дорога 21А та Новомосковська дорога, 21, які належать позивачу на праві власності, є «виробничо-складські будівлі»; «Будівлі промислові» - клас 1251; «Будівлі інших промислових виробництв» - підклас 1251.9. такого висновку експерт дійшов на підставі дослідження технічного оснащення будівель та споруд, фактичного використання вказаних приміщень та споруд, а також нормативні вимоги, що пред`являються до об`єктів, що розміщені на території ПрАТ «ЯНТАР».

В свою чергу, судом встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до видів діяльності ПрАТ «ЯНТАР» відноситься такий вид діяльності, зокрема, як: 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

При цьому, наданими до суду доказами, позивачем підтверджено, що для виробництва кондиційованого повітря ПрАТ «ЯНТАР» має у власності відповідне устаткування, зокрема, компресори, конденсатори випарного типу, аміачні насоси, дренажний ресивер, лінійний ресивер, циркулярний ресивер, повітроохолоджувачі, контрольно-вимірювані прилади, всмоктувальні, нагнітальні, рідинні та парові трубопроводи, системи припливної та витяжної вентиляції та ін., в тому числі будівлі і споруди (зокрема і спірні), які складають єдиний комплекс, який використовується для вказаного виду діяльності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем було дотримано умови застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, а тому підстави для донарахування підприємству грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в даному випадку відсутні.

Що також підтверджує обґрунтованість висновку суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27.10.2019 року № 000667505.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву та яким суд першої інстанції вже надав правову оцінку. Позивачем в поданій апеляційній скарзі не наведено жодного доводу стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Вказаних обставин не встановлено і судом апеляційної інстанції в ході розгляду даної справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення без змін рішення суду першої інстанції, підстави для нового розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова