Справа № 640/18269/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

представників відповідачів: Бойко В.Л., Стретович М.О., Рудак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі по тексту - відповідачі) в якому просив

- визнати незаконним та скасувати рішення кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів №130дп-20 від 02 липня 2020 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ виконувача обов`язків прокурора Черкаської області №238к від 17 липня 2020 року;

- поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області;

- стягнути з Офісу ГП на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.07.2020 року і до моменту фактичного поновлення на роботі, у порядку та за алгоритмом, визначеним постановами Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати та №1155 від 11 грудня 2019 року «Про умови оплати праці прокурорів», яка набрала чинності 16 січня 2020 року, з урахуванням пункту 3 Розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX;

- рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року в задоволенні значеного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачів, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.09.2019 року наказом виконувача обов`язків прокурора Черкаської області від 20.09.2019 року №291к ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області.

Рішенням Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі по тексту - кадрова комісія) від 02.07.2020 року №130дп-20, на підставі висновку про наявність дисциплінарного проступку в діях прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 , рішенням від 02.07.2020 року №130дп-20 «Про накладення на прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури (далі по тексту - оскаржуване рішення №130дп-20).

Наказом виконувача обов`язків прокурора Черкаської області від 17.07.2020 року №238к про застосування дисциплінарного стягнення, на підставі рішення №130дп-20, ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Смілянської місцевої прокуратури в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5 та 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») (далі по тексту - оскаржуваний наказ №238к).

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними рішенням та наказом, звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені судом обставини свідчать на користь висновку про те, що оскаржувані рішення та наказ відповідали критеріям правомірності, а отже відсутні підстави для їх скасування та, як наслідок, і задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачами по справі виконано покладений на них Законом обов`язок в частині доказування правомірності прийнятих ними та оскаржуваних позивачем рішень, що в свою чергу вказує на необхідність визнання заявлених позовних вимог такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (Закон №1697-VII), Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженим наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123, Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженим Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

Усі нормативно-правові акти зазначені в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.

Згідно ч. 1 статті 45 Закону №1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, дисциплінарне провадження відносного ОСОБА_1 було ініційоване Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів на підставі дисциплінарної скарги прокуратури Черкаської області від 21 листопада 2019 року №11-1099вих-19, у якій містились посилання на порушення позивачем пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру» і фактичний виклад обставин, що містили ознаки дисциплінарного проступку, за яким було можливим притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У свою чергу, процедура здійснення дисциплінарного провадження регламентована положеннями статей 46, 47, 48 Закону України «Про прокуратуру», однак згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX дія відповідних норм Закону зупинена до 01 вересня 2021 року.

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 22 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону №113-IX установлено, що тимчасово, до 01 вересня 2021 року, в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення, у тому числі розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Генеральний прокурор визначає:

- перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур;

- порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та процедуру здійснення дисциплінарного провадження;

- порядок прийняття кадровою комісією рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України «Про прокуратуру», про накладення на прокурора Офісу Генерального прокурора, обласної та окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року №233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій.

За пунктом 2 Порядку №233 вказані комісії забезпечують, в тому числі - розгляд дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Під час своєї діяльності комісії здійснюють повноваження, визначені Законом України «Про прокуратуру», розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», цим Порядком та іншими нормативними актами.

Так, законодавцем передбачено, що член комісії має право:

- ознайомлюватися з матеріалами, поданими на розгляд комісії, брати участь у їх дослідженні;

- зазначати свої мотиви та міркування, а також надавати чи запитувати додаткові документи з питань, що розглядаються;

- вносити пропозиції щодо проекту рішення комісії з будь-яких питань, голосувати «за» або «проти» рішення комісії;

- брати участь у проведенні співбесіди;

- виконувати інші повноваження, пов`язані з діяльністю комісії (пункт 7 Порядку №233).

Згідно пункту 12 Порядку №233 рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів, присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії.

Наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 року №266 затверджено Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження.

Відповідно до п. 6 розділу І Порядку №266 дисциплінарне провадження передбачає:

- відкриття дисциплінарного провадження;

- проведення перевірки дисциплінарної скарги;

- розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Перевірка даних про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності здійснюється членом кадрової комісії, що здійснює дисциплінарне провадження (далі - кадрова комісія), у порядку, встановленому Законом України «Про прокуратуру» (пункт 7 розділу І Порядку №266).

Після відкриття дисциплінарного провадження член кадрової комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена кадрової комісії за результатами перевірки (пункт 16 Порядку №266).

Під час здійснення перевірки дисциплінарної скарги член кадрової комісії має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію (пункт 1 розділу ІІІ Порядку №266).

За результатами перевірки член кадрової комісії готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член кадрової комісії встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена кадрової комісії щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку №266).

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні кадрової комісії. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності також інші особи (пункт 6 розділу ІІІ Порядку №266).

Згідно пункту 10 розділу ІІІ Порядку №266 висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора розглядається за участі належним чином повідомленого прокурора і може бути розглянутий без нього лише у разі одного з таких випадків: 1) прокурор повідомив про згоду на розгляд висновку за його відсутності; 2) прокурор не з`явився на засідання, не повідомивши про причини неявки; 3) прокурор не з`явився на засідання повторно.

Прокурор, який не братиме участі в засіданні кадрової комісії, має право надіслати письмові пояснення щодо висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, які оголошуються на засіданні цієї комісії.

Так, згідно висновку члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 18 лютого 2020 року №07-202дс-79дп-20 «Про наявність дисциплінарного проступку прокурора» стосовно прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 , під час розгляду матеріалів дисциплінарного провадження використовувались матеріали кримінального провадження №0001528 від 30.09.2019 року, внесеного до ЄРДР за частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України відносно позивача.

У висновку зазначалось, що прокурором Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_1 допущені дії щодо прохання та одержання неправомірної вигоди, які підривають авторитет самого прокурора, органів прокуратури і держави в цілому, провокують соціальні конфлікти, викликають негативний громадський резонанс.

В тому числі вказувалось, що в ході службового розслідування обставин вчинення неправомірних дій, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України та підставою проведення якого була перевірка інформації стосовно прокурора ОСОБА_1 , зокрема в частині використання ним службових повноважень та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, прокурор ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень.

Так, матеріалами справи підтверджується, що на виконання вимог Закону №1697-VII та, відповідно вимог Порядку №266, Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів належним чином повідомлялося позивачу про час та місце розгляду засідання комісії прокурорів, на якому буде розглядатись висновок про наявність дисциплінарного проступку у діях прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 .

Між іншим, матеріали справи містять заяву позивача від 01.07.2020 року, у якій він просив розгляд зазначеного висновку проводити без його участі.

Крім того, у вказаній заяві позивач, при розгляді відповідного висновку просив врахувати ті обставини, що за період роботи в органах прокуратури України стосовно нього жодного разу не проводилось дисциплінарне провадження та не застосовувалось дисциплінарне стягнення, а враховуючи відсутність будь-якого рішення у кримінальному провадженні, що відносно нього перебуває на розгляді у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області, вбачав висновок від 18.02.2020 року №07-202дс-79дп-20 передчасним і необґрунтованим та зокрема відсутність підстав для його звільнення, згідно статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до висновку від 18.02.2020 року №07-202дс-79дп-20 комісією, яка проводила службове розслідування, було враховано такі пом`якшуючі ступінь і характер відповідальності ОСОБА_1 обставини, що за час роботи в органах прокуратури він характеризується позитивно. Також, було встановлено відсутність обставин, що обтяжують ступінь і характер відповідальності позивача.

Попри це, сукупність зібраних у ході службового розслідування даних вказувала на грубе порушення ОСОБА_1 правил прокурорської етики, зокрема в частині використання службових повноважень і пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, а тому, згідно пунктів 5 та 6 частини першої статті 43, частини другої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» були наявні підстави для скерування до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку для вирішення питання щодо відкриття дисциплінарного провадження та притягнення його до відповідальності.

За результатами розгляду висновку від 18.02.2020 року №07-202дс-79дп-20 та наявності в діях прокурора ОСОБА_1 , очевидних ознак дисциплінарного проступку, пропонувалось притягнути останнього до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Згідно пункту 15 Порядку №266 після розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, за результатами дисциплінарного провадження кадрова комісія приймає одне з таких рішень:

- про накладення дисциплінарного стягнення;

- про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора;

- про закриття дисциплінарного провадження.

Згідно пункту 16 Порядку №266 рішення кадрової комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюються її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член кадрової комісії має право голосувати «за» чи «проти» рішення кадрової комісії. У разі рівного розподілу голосів приймається рішення, за яке проголосував голова кадрової комісії.

Рішення про накладення дисциплінарного стягнення та рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів кадрової комісії. Якщо рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора не набрало чотирьох голосів, кадровою комісією ухвалюється рішення про закриття дисциплінарного провадження.

Відповідно до пунктів 17-19 Порядку № 266 кадрова комісія приймає рішення за результатами дисциплінарного провадження на засіданні, на якому було розглянуто висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора. У разі відсутності на засіданні прокурора, щодо якого здійснюється провадження, кадрова комісія перед прийняттям рішення обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Член кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги та готував висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, не має права брати участі у голосуванні при прийнятті рішення за результатами розгляду зазначеного висновку та бути присутнім під час проведення такого голосування.

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення, а також інші обставини, що мають значення для прийняття рішення.

Зокрема, відповідно до пункту 22 Порядку №266 рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора за результатами дисциплінарного провадження може бути прийнято у разі, якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення.

Так, розглянувши висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 , рішенням кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів від 02 липня 2020 року №130дп-20 «Про накладення на прокурора Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» вирішено притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

.У мотивувальній частині вказаного рішення від 02.2020 року № 130дп-20 містились посилання на те, що згідно вимог частини третьої, пунктів 3, 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом. Прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Відповідно до вимог статей 5, 10, 11, 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого Всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року, прокурор під час здійснення повноважень зобов`язаний діяти згідно із законом, своєчасно вживати вичерпних заходів для їх належного виконання. Діяти справедливо, неупереджено, додержуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації повноважень прокуратури в межах її функцій. Він має бути об`єктивним у відносинах з органами влади, громадськістю та окремими особами й усвідомлювати соціальну значимість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством.

Своєю доброчесністю, принциповістю, компетентністю, неупередженістю та сумлінним виконанням службових обов`язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Прокурор має суворо дотримуватись обмежень, передбачених антикорупційним законодавством, не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі вступати у позаслужбові стосунки з метою використання службових повноважень або службового становища.

Прокурору слід уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний суспільний резонанс.

Згідно статті 33 зазначеного Кодексу, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» прокурори зобов`язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до оскаржуваного рішення від 02.07.2020 року № 130дп-20, грубе порушення правил прокурорської етики полягало в тому, що позивач, як прокурор Смілянської місцевої прокуратури Черкаської області проігнорував етичні норми, які є основоположними нормами поведінки прокурора, зокрема в частині використання службових повноважень і пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Також, у вказаному рішенні містилось посилання на пункт 2 розділу І Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року №111, згідно якого до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать:

- вчинення дій, що містять ознаки корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших кримінальних правопорушень;

- протиправні позаслужбові стосунки - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб;

- порушення прокурором вимог, заборон та обмежень, встановлених Законами України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру».

Згідно з оскаржуваним рішенням комісії, позивач підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності, на підставі пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», оскільки викладене на переконання комісії вказувало на доведеність обставин дисциплінарної скарги щодо грубого порушення позивачем правил прокурорської етики.

Разом з тим, під час прийняття рішення в дисциплінарному провадженні щодо виду дисциплінарного стягнення кадрова комісія зважала на характер проступку позивача, його наслідки, особу прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення та не вбачала наявності підстав для застосування більш м`яких видів стягнення, передбачених частиною першою статті 49 Закону №1697-VII.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що підставою для прийняття кадровою комісією рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, згідно пунктів 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», слугували грубе порушення позивачем правил прокурорської етики, внаслідок допущення поведінки, яка свідчить про використання ним службового становища в особистих інтересах, а саме: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури.

Верховний Суд у рішенні від 15 березня 2018 року по справі №800/454/17, аналізуючи відповідні норми профільного законодавства зазначив, що вимоги морального змісту, визначені Кодексом професійної етики та поведінки працівників прокуратури, а також Кодексом професійної етики та поведінки прокурорів, - віднесені до службово-трудових обов`язків працівників органів прокуратури.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 49 Закону №1697-VII на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Правовими положеннями ч.1 статті 43 Закону №1697-VII встановлені підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, у тому числі за:

- вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

- систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

Відповідно до частини 2 вказаної статті, притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності не виключає можливості притягнення його до адміністративної чи кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно мотивувальної частини оскаржуваного рішення кадрової комісії від 02.07.2020 року №130дп-20, остання оцінювала тільки ті факти, які можуть свідчити про наявність або відсутність у діях прокурора ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку та ступінь його вини. З`ясовані під час перевірки факти та обставин мали значення виключно для прийняття рішень у межах компетенції та жодним чином не свідчили про доведеність вини особи у вчиненні адміністративних або кримінальних правопорушень.

Водночас, на підставі досліджених у ході службового розслідування матеріалів, отриманих в порядку частини 6 статті 46 Закону України «Про прокуратуру», були наявні підстави для висновку про підтвердження обставин вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

При цьому, обираючи вид дисциплінарного стягнення стосовно позивача, кадрова комісія виходила з відсутності підстав для накладення більш м`якого стягнення, ніж звільнення з посади в органах прокуратури, оскільки вважала, що вчинений позивачем дисциплінарний проступок не сумісний з подальшим заняттям ним будь-якої посади в органах прокуратури.

У пункті 59 рішення Верховного Суду від 23 липня 2020 року по справі №9901/997/18 визначено, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та/або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, КДКП (Комісія) має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила його репутації та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс. При цьому, обов`язкова наявність судового рішення, яким би прокурора було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачає відповідні діяння, не є умовою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

За практикою Європейського суду з прав людини не вважається порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Під час винесення оскаржуваного рішення від 02.07.2020 року № 130дп-20 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури, кадрова комісія виходила з наявних матеріалів, які у сукупності свідчили на користь висновку про обґрунтованість застосування до позивача найсуворішого виду відповідальності згідно із Законом України «Про прокуратуру».

Суд звертає увагу, що за приписами пункту 11 Порядку №266 розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності.

Так, на засіданні кадрової комісії заслуховуються пояснення члена кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги, особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та/або її представника, прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника, а також інших осіб у разі необхідності. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право відмовитися від надання пояснень стосовно себе, ставити питання учасникам дисциплінарного провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена кадрової комісії подавати заяву про його відвід. Відмова прокурора, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, від надання стосовно себе пояснень не означає визнання відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.

Разом з тим, відповідно до встановлених обставин та матеріалів справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 не скористався наданим йому правом та вирішив не брати участі у засіданні кадрової комісії, що розглядала питання обґрунтованості висновку про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Також, безпідставними є заперечення позивача, що кадрова комісія не взяла до уваги його пояснення за порушеним питанням, оскільки згаданий вище висновок та оскаржуване рішення містили посилання на пом`якшуючі обставини в частині відсутності раніше застосовуваних до позивача дисциплінарних стягнень.

Будь-яких інших пояснень, які б вказували на необґрунтованість висновку, на підставі якого було прийнято оскаржуване рішення кадрової комісії, - відповідна заява позивача не містила.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що дії посадових осіб відповідача під час прийняття рішення №130дп-20 від 02 липня 2020 року та саме оскаржуване рішення №130дп-20 від 02 липня 2020 року відповідають критеріям правомірності, а отже відсутні підстави для його скасування та, як наслідок, і задоволення заявлених похідних позовних вимог.

Усі інші позовні вимоги є похідними, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в їх задоволенні необхідно відмовити без надання правової оцінки.

Щодо доводів апелянта про порушення відповідачами презумпції невинуватості по відношенню до нього та використання матеріалів кримінального провадження № 0001528 від 30.09.2019 року під час розгляду питання обґрунтованості висновку про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 року по справі № 9901/213/19, Судом зазначено:

«Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними доводи позивача про неправомірне використання Комісією даних негласних слідчих (розшукових) дій, а також про неправомірне посилання КДКП у її рішенні на матеріали, зібрані під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000031, у тому числі матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки Комісія не вирішувала питання про обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_1, яке здійснюється в межах досудового розслідування, а лише перевірила викладені у скаргах обставини на предмет дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів прокуратури, та наявності в діях прокурора складу дисциплінарного проступку.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 прийнято не тільки на підставі відомостей, наявних у матеріалах кримінального провадження щодо нього, а й ґрунтується на самостійних правових підставах. Установлені Комісією в ході дисциплінарного провадження факти і з`ясовані обставини мають значення тільки для прийняття рішень у дисциплінарному провадженні та жодним чином не свідчать про доведеність вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень».

Також, у постанові Верховного Суду від 09.02.2021 року по справі № П/9901/374/19, Судом зазначено:

«Судова колегія відхиляє доводи позивача про те, що факт вчинення ним кримінального та корупційного правопорушення не встановлений вироком суду, оскільки суд у межах розгляду цієї справи не досліджує питання наявності або відсутності вини особи у вчиненні кримінального та корупційного правопорушення, а надає правову оцінку обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку в частині порушення норм професійної етики.

Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №9901/711/18 та від 16 жовтня 2018 року у справі №800/531/17».

Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вказані правові норми викладені касаційною інстанцією, колегія суддів апеляційної інстанції доводить висновку, що вказані посилання скаржника є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки під час розгляду питання обґрунтованості висновку про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відповідачем здійснювалась перевірка дотримання вимог, що ставляться до посадових осіб органів прокуратури, та наявності в діях прокурора ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 21.09.2021 року