Справа № 640/17738/20
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі головуючого судді Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., за участю секретаря Зуєнка Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просить суд:

визнати дії Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Управління праці і соціального захисту населення протиправними;

стягнути з відповідача з 01.01.2020 по 27.02.2020 недоотриману пільгу по постанові Кабінету Міністрів України №409 з розрахунку 220 кВт на сім`ю;

з 27.02.2020 року нараховувати та виплачувати пільги на вимогу рішення Конституційного суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 та ст.12 п.5, ст.13 п.5, ст.28 3акону Украйни «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту»;

стягнути з відповідача недоплачену пільгу за електроенергію з врахуванням раніше нарахованих сум;

стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 1 тис грн. згідно ст. 152 Конституції України та рішення КАС ВС по справі №818/607/17 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що дії відповідача є неправомірними, так як порушено його право на отримання пільг та оплату житлово-комунальних послуг, як учасника бойових дій. Положення статей 12, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є чинними, у даній статті закону не передбачено можливість встановлювати обмеження Кабінетом Міністрів України розміру пільг. Позивач вважає, що відповідачем при нарахуванні і виплаті компенсації протиправно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України, а не положення закону згідно з рішенням Конституційного суду України від 27.02.2020 №3-р/2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.05.2015 ОСОБА_1 набув статусу інваліда війни та отримав ІІ групу інвалідності.

Згідно з довідкою від 25.07.2016 № позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Позивач з 02.08.2016 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги (далі - ЄДАРП) як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви позивача від 02.08.2016 та рішення комісії зі спірних питань щодо призначення субсидій на житлово-комунальні послуги, призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та обліку осіб, які мають право на пільги за фактичним місцем проживання в Дарницькому районі міста Києва (протокол від 04.08.2016 № 28).

Позивач з 05.09.2016 користується пільгами на житлово-комунальні послуги відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» разом з дружиною ОСОБА_2 .

Позивач звернувся до відповідача із заяво від 04.03.2020 щодо порядку розрахунку йому пільг за послугами з газопостачання та електропостачання.

Відповідач листом від 12.06.2020 №01-12/1954 повідомив позивача про те, що розрахунок пільг по послузі електропостачання по особовому рахунку НОМЕР_2 проводиться управлінням з урахуванням вимог абзацу 2 підпункту 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».

Не погоджуючись із викладеним, позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації від 08.07.2020 щодо надання нарахування йому пільг на електропостачання, розрахунку розміру пільги та щодо виконання рішення Конституційного суду України від 27.02.2020 №3-р/2020.

На вказаний запит відповідачем надано відповідь листом від 13.07.2020 №10138-1940/12.

Вважаючи дії Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості застосування відповідачем при обрахунку пільг позивача, наданих йому відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», положень абзацу 2 підпункту 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі - Постанова №409).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується із вказаною позицію суду апеляційної інстанції та наполягає на необхідності застосування до нього абзацу 5 підпункту 6 пункту 3 постанови №409. Зазначає про протиправність встановлення пільг постановою Кабінету Міністрів України та вказує, що такі пільги згідно із рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 мають встановлюватися виключно законами.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, погоджується із позицією суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надається 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Окремими положеннями пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України передбачалось, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зазначені положення визнано неконституційними згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020.

Колегія суддів апеляційного суду вказує на необґрунтованість доводів позивача щодо відсутності підстав для застосування у межах спірних правовідносин Постанови №409 з мотивів прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення, оскільки Постановою №409 не змінено розмір наданої позивачу пільги, а встановлено соціальні нормативи у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Згідно з положеннями статті 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

До державних соціальних нормативів належать, зокрема, соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 затверджені державні соціальні стандарти у сфері житлово-комунального обслуговування.

Підпунктом 6 пункту 3 Постанови №409 встановлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком: для користування послугами з електропостачання у житлових приміщеннях (будинках):

у житлових приміщеннях (будинках), крім тих, що зазначені в абзацах третьому - шостому цього підпункту, - 70 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), але не більш як 190 кВт·г на місяць;

обладнаних стаціонарними електроплитами, за наявності централізованого постачання гарячої води - 110 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 230 кВт·г на місяць;

обладнаних стаціонарними електроплитами, за відсутності централізованого постачання гарячої води - 130 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 250 кВт·г на місяць;

не обладнаних стаціонарними електроплитами, за наявності централізованого постачання холодної води та за відсутності централізованого постачання гарячої води та газових водонагрівальних приладів - 100 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 220 кВт·г на місяць.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 05.09.2016 користується пільгами на житлово-комунальні послуги відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» разом з дружиною ОСОБА_2 .

За інформацією ПрАТ «АК «Київводоканал», викладеною у листі від 18.06.2020 вих. № 4572/8/8/0220, у приватному будинку за адресою: АДРЕСА_1 відсутнє централізоване постачання холодної води.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується із позицією суду першої інстанції щодо належного здійснення обрахунку пільги позивача, виходячи із соціального нормативу 70 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства).

Колегія суддів апеляційного суду вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо наявності підстав для застосування соціального нормативу у розмірі 100 кВт·г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт·г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства), оскільки для застосування вказаного нормативу однією із необхідних умов є наявність централізоване постачання холодної води.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості застосування до позивача соціальних нормативів, встановлених абзацом 2 підпункту 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Колегією суддів також враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а також зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 20 вересня 2021 року.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
Судді: О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків