Справа № 644/973/21
Суддя: Матвієвська Г. В.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Матвієвська Г. В.
Справа № 644/973/21
Провадження № 2-а/644/35/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 вересня 2021 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Матвієвської Г.В.,

за участі секретаря судових засідань - Узденової М.Р.,

розглянувши в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Микитюк В.О. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАН № 3732773 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП позивача у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 31.01.2021 року, винесену ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача вартість судових витрат у розмірі 5 454 грн.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що зазначена постанова винесена неправомірно та не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 16 лютого 2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач та його представник - адвокат Микитюк В.О. в судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву, в якій позовній вимоги підтримали, просили розглядати справу за їх відсутності.

Відповідач заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін чи відзив на позов суду не подав.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 31 січня 2021 року приблизно о 13 годині 00 хвилин під час керування позивачем автомобілем «Lexus NX 200», номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Сумській, 38 в м. Харкові її було зупинено відповідачем, який прийняв постанову відносно позивача серії ЕАН № 3732773 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та піддав штрафу в доход держави в розмірі 255 грн.

Позивач вважав, що ПДР України він не порушував, а відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач не надав суду жодного, передбаченого ст. 251 КУпАП, доказу у підтвердження правомірності своїх дій та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Оскільки жодних доказів у підтвердження вчинення правопорушення, окрім виключно самої оскарженої постанови, суду не надано, то і наявність самого правопорушення і вину позивача ОСОБА_1 у його вчинені, суд вважає не доведеними, а оскаржену постанову такою, що підлягає скасуванню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат у розмірі 5 454,00 грн., із яких 454 грн.00 коп. витрати на оплату судового збору, а інше витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

На підтвердження даних витрат позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги та копію додаткової угоди №1 про погодження сторонами розміру гонорару, в якому зазначено суму гонорару адвоката у розмірі 5000 грн., копію розрахунку часу наданої правової допомоги.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ВС/ОП/КГС №922/445/19 від 03 жовтня 2019 року).

Дослідивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Крім того, позивач поніс витрати на оплату судового збору в розмірі 454 грн.00 коп., а тому ці витрати підлягають стягненню на користь позивача, так як суд позовні вимоги про скасування постанови задовольняє.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в повному обсязі задоволення вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу, та задоволення вимог про стягнення судового збору. Таким чином, суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 454 грн.00 коп., а всього стягує судові витрати в розмірі 5 454 грн.00 коп.

Відповідно до ст. ст. 77, 139,243, 244, 246, 250 КАС України, ст. 251 КУпАП, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення- задовольнити.

Скасувати постанову від 31 січня 2021 року серії ЕАН № 3732773 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення за вказаним фактом закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (адреса: м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 5 454 грн.00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через районний суд.

Суддя Матвієвська Г.В.