Справа № 320/5305/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року № 320/5305/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фурсівської сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Краяни", про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась Фурсівська сільська рада з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Київській області щодо державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0093, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в межах Фурсівської сільської ради;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати запис в Державному земельному кадастрі та Поземельній книзі про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0093, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в межах Фурсівської сільської ради.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що вищевказана земельна ділянка була зареєстрована Управлінням Держземагентства у Білоцерківському районі (правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Київській області) з порушенням чинного земельного законодавства, а саме: не за технічною документацією щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що суперечить положенням статті 118 Земельного кодексу України.

Також позивач зауважив, що проект землеустрою всупереч Закону України "Про землеустрій" не містить матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, а матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та акт приймання-передачі межових знаків на зберігання неналежно оформлені, оскільки складені за відсутністю суміжних землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також представника Фурсівської сільської ради.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "Краяни".

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що державну реєстрацію спірної земельної ділянки було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки проект землеустрою, який був розроблений на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування, містив у своєму складі акт прийому-передачі межових знаків на зберігання та акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки, з підписами суміжних землекористувачів, в відсутність у вказаних документах підписів власників суміжних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не свідчить про порушення норм земельного законодавства, оскільки твердження позивача про неповідомлення цих осіб про встановлення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_1 не підтверджуються жодними доказами.

Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що у позовній заяві Фурсівська сільська рада зазначила норми законодавства, які відмінні від тих, що існували на момент виникнення спірних правовідносин.

Також відповідач стверджує про пропуск позивачем строку звернення до суду.

ОСОБА_1 у письмових поясненнях по справі зазначила, що проведення державної реєстрації земельної ділянки було здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, третя особа зауважила, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.07.2011 у справі №22ц-3921/2011 та постановою Київського апеляційного суду від 27.02.2014 у справі №357/1710/13-а встановлений факт належності ОСОБА_1 на праві власності криниці (колодязя), який фактично розташований на території ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), що призвело до збільшення площі необхідної для відведення земельної ділянки та необхідності виготовлення саме проекту землеустрою, а не технічної документації.

Крім того, ОСОБА_1 вказала, що власником суміжної ділянки за адресою АДРЕСА_2 був ОСОБА_2 , який володів вказаною земельною ділянкою на підставі державного акта серії ЯГ №194917 від 09.11.2006 №92. Після смерті ОСОБА_2 вказана земельна ділянка перейшла у спадок ОСОБА_5 , однак за життя ОСОБА_2 спільна межа між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_1 була погоджена, що підтверджується вказаним державним актом, а тому підстави для повторного погодження меж відсутні.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

05.08.2009 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір дарування житлового будинку, зареєстрований в реєстрі за №3849, за умовами якого ОСОБА_7 було подаровано житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 16.07.2009 №23323370, реєстраційний номер 27202983, на земельній ділянці розташований один цегляний житловий будинок загальною площею 52,7 кв.м., житловою площею 39,6 кв. м., зазначений в плані літерою «А», цегляна літня кухня-сарай з погребом «Б, б/п», цегляна вбиральня «В», цегляний гараж «Г», скляна теплиця «Д», колонка питна - №10, колодязь, побудований з залізобетонних кілець - №5, огорожа, побудована з бетону, металевої сітки - №6, 7, 8, цементне вимощення - №9.

Договір був нотаріально посвідчений, а право власності, яке виникло на підставі нього зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.52, 53).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 17.04.2012 між чоловіком ОСОБА_8 та дружиною ОСОБА_7 розірвано шлюб, після реєстрації розірвання шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 (а.с.51).

З матеріалів справи вбачається, що 02.07.2014 Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області 39 сесії VI скликання прийнято рішення №39-822 "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 ", яким надано ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, площею 0,14 га (обліковується відповідно до погосподарської книги за даним домоволодінням), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.23).

З матеріалів справи вбачається, що прийняттю цього рішення передували судові процеси щодо площі земельної ділянки, необхідної ОСОБА_1 для обслуговування належних їй об`єктів нерухомості.

Так, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.08.2013 у справі №357/1710/13-а адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області щодо належного, згідно вимог закону, розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 жовтня 2012 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1442 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , для безоплатної передачі її у власність з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог частково.

Зобов`язано Фурсівську сільську раду Білоцерківського району Київської області розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1442 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 для безоплатної передачі її у власність позивачу з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)».

В частині задоволення позовних вимог постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2013 року залишено без змін.

У вказаному судовому рішенні суд зазначив, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 05 серпня 2009 року, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_10 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_3 , в тому числі колодязь побудований з залізобетонних кілець - № 5, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 16 липня 2009 року.

Водночас, матеріали справи свідчать, що рішенням Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області тридцять третьої сесії п`ятого скликання від 10 грудня 2009 року «Про затвердження зведеного плану земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 », затверджено зведений план вказаних земельних ділянок, який виконаний спеціалістами землевпорядної організації ФОП ОСОБА_11 та припинено розгляд скарг та звернень стосовно конфліктної ситуації між ОСОБА_6 / ОСОБА_7 ОСОБА_3 (за виключенням звернень суду і прокуратури).

Згідно зведеного плану ділянок по фактичному користуванню за домоволодінням, яке належить ОСОБА_1 , затверджено земельну ділянку розміром 0,1466 га.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2011 року по справі № 22ц-3921/2011 року (яке набрало законної сили) встановлено, що ОСОБА_1 має право власності на криницю, яка перебувала фактично на території іншої сторони спору, ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що на замовлення ОСОБА_1 (а.с.21) Товариством з обмеженою відповідальністю "Краяни" було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 в межах Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.17-58).

22.04.2015 Управлінням Держземагенства у Білоцерківському районі на підставі вказаного проекту землеустрою було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1442 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та присвоєно їй кадастровий номер :02:002:0093, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.05.2020 №НВ-020 (а.с.13-15).

Крім того, судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2017 у справі №357/670/17 визнано незаконним та недійсним рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району від 08.09.2015 року №49-1104, яким було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність площею 0,1442 га (кадастровий номер :02:002:0093) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право на затвердження складеного ТОВ «Краяни» проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1442 га (кадастровий номер :02:002:0093) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

Зобов`язано Фурсівську сільську раду Білоцерківського району розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження складеного ТОВ "Краяни" на ім`я ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1442 га (кадастровий номер :02:002:0093) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що постійною комісією з питань агропромислового комплексу, земельних, водних, лісових ресурсів, екології, використання надр та здійснення благоустрою Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області складено висновки та рекомендації від 13.05.2020, у яких вказано, що на підставі заяв ОСОБА_12 від 05.02.2020 вх.№375/02-15 та ОСОБА_13 від 12.05.2020 вх.№375/02-15 про скасування державної реєстрації земельної ділянки комунальної власності, площею 0,1442 га, кадастровий номер :02:002:0093, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , 06.05.2020 робочою комісією було проведено обстеження вказаної земельної ділянки.

В ході обстеження встановлено, що загальний розмір земельної ділянки становить 45 метрів у довжину та 14 метрів в ширину. Вона огороджена металевим парканом (сітка-рабиця), який встановлений власником будинку АДРЕСА_1 без узгодження з суміжними землекористувачами.

Комісією зазначено, що Фурсівська сільська рада також не повідомлялась про проведення робіт по встановленню в натурі меж вищезазначеної земельної ділянки.

Як вбачається зі заяв ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , встановлення меж земельної ділянки площею 0,1442 га, кадастровий номер :02:002:0093 по АДРЕСА_1 за її фактичним використанням не проводилося, а тому внесення відомостей про її межі Державного земельного кадастру є неправомірним та передчасним.

Постійна комісія дійшла висновку про неправомірність державної реєстрації земельної ділянки, площею 0,1442 га, кадастровий номер :02:002:0093 по АДРЕСА_1 та наявність підстав для його скасування.

У зв`язку з цим комісією було рекомендовано звернутись до суду з позовною заявою про скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки (а.с.16).

Враховуючи вказані рекомендації, позивач звернувся з даним позовом до суду про скасування державної реєстрації відповідної земельної ділянки, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 79 Земельного кодексу України (тут і далі у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин реєстрації спірної земельної ділянки) земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини першої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною другою статті 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 79-1 Земельного кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частин п`ятої-сьомої статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Згідно з частиною восьмою статті 79-1 Земельного кодексу України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 №858-IV (далі-Закон №858, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) у цьому Законі наведені нижче основні терміни вживаються в такому значенні:

- документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо;

- проект землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5 - 10 і більше років.

Стаття 25 цього ж Закону визначає такі види документації із землеустрою, як, зокрема:

- проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок (п. «д»);

- технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (п. «и»).

Відповідно до статті 29 Закону №858 документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов`язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації.

Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником.

Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону №858 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Статтею 55 Закону №858 визначено, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Таким чином, законодавчо визначено, що такий вид землевпорядної документації, як проект землеустрою з відведення земельної ділянки, складається у разі формування нової земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, зі зміненими просторовими координатами.

Як було вказано вище, судовими рішеннями підтверджено право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна криницю (колодязь), яка перебувала фактично на території особи ОСОБА_3 , що потребувало збільшення розміру належної до відведення земельної ділянки, формування нової земельної ділянки, та, відповідно, складання саме проекту землеустрою, а не технічної документації.

За таких обставин, суд визнає неспроможними посилання позивача на неправомірне здійснення відповідачем реєстрації земельної ділянки на підставі неналежного виду землевпорядної документації як на підставі позовних вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 №3613-VI (далі - Закон №3613, в редакції, яка була чинна на момент здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки) у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;

- кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Відповідно до частин першої-другої статті 16 Закону №3613 земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Частиною шостою статті 16 Закону №3613 передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Частиною першою статті 21 Закону №3613 визначено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема:

- на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні;

- на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України.

Частиною першою статті 22 Закону №3613 передбачено, що документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам:

- текст документів має бути написаний розбірливо;

- документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст;

- документи мають відповідати законодавству.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №3613 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина друга статті 24 Закону №3613).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №3613 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Частиною п`ятою статті 24 Закону №3613 визначено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

- перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

- за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Відповідно до частини шостої статті 24 Закону №3613 підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер (частина дев`ята статті 24 Закону №3613).

Згідно з пунктом 67 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 (далі - Порядок №1051, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) Внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам:

- текст документів має бути написаний розбірливо;

- документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст;

- документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Відповідно до пункту 110 Порядку №1051 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації);

3) електронний документ.

Згідно з пунктом 111 Порядку №1051 державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку; надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам законодавства; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Пунктом 112 Порядку №1051 визначено, що після прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про затвердження документації із землеустрою, яка є підставою для державної реєстрації земельної ділянки, та надання Держземагентству або його територіальному органові відповідно до компетенції засвідченої копії такого рішення Державний кадастровий реєстратор протягом двох робочих днів з моменту її отримання вносить відповідні відомості до Поземельної книги в електронній (цифровій) та паперовій формі.

До Поземельної книги в паперовій формі додається засвідчена копія рішення, яке є підставою для внесення відомостей до неї.

Частиною десятою статті 24 Закону №3613 (в редакції, яка була чинна на момент звернення позивача до суду з позовом) передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

У позовній заяв, позивач обґрунтовуючи свої вимоги, зауважив, що проект землеустрою не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, з приводу чого суд зазначає таке.

Частиною третьою статті 50 Закону №858 встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а саме такий вид землевпорядної документації мав бути розроблений у даному випадку) включають, серед іншого:

- матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);

- акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);

- матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);

- матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376 (далі-Інструкція №376 в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктами 2.3, 2.5 та 2.8 цього ж розділу визначено, що комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою виконуються, а результати цих робіт оформлюються відповідно до Законів України "Про землеустрій", "Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність", Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.98 N 56, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.06.98 за N 393/2833 (із змінами).

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає:

- пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт;

- технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (додаток 1);

- копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи;

- копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі його наявності);

- матеріали польових топографо-геодезичних робіт;

- план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки;

- перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути;

- у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

- акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

У пояснювальній записці до проект землеустрою вказано про те, що за результатами топографо-геодезичних вишукувань встановлено, що загальна площа земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням та відводиться у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд становить 0,1442 га. В результаті виконаних на об`єкті топографо-геодезичних робіт виготовлені зведений та кадастровий плани земельної ділянки в масштабі 1:5000 (а.с.20).

Отже, матеріалами справи підтверджується проведення топографо-геодезичних вишукувань під час розробки проекту землеустрою з відведення спірної земельної ділянки зі складанням відповідних кадастрових планів, що спростовує твердження позивача про протилежне.

Стосовно тверджень позивача про те, що матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) та акт приймання-передачі межових знаків на зберігання не мають належного оформлення, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3.12 розділу ІІІ Порядку №376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою.

Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чино повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Пунктом 3.14 розділу ІІІ Порядку №376 передбачено, що передача межових знаків на зберігання власнику (користувачу) земельної ділянки здійснюється за актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Отже, в силу Порядку №376 закріплення межових знаків меж земельної ділянки здійснюється у присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, або за їх відсутності за умови їх належного повідомлення про дату та час проведення відповідних робіт.

З матеріалів справи вбачається, що в акті встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та в акті приймання-передачі межових знаків на зберігання землевласнику від 26.11.2014 відсутні підписи суміжних землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що вимогами чинного законодавства не передбачена необхідність надання державному реєстратору для проведення державної реєстрації земельної ділянки доказів повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Так, з вищенаведених вимог чинного законодавства лише вбачається необхідність надання державному реєстратору належним чином оформлених документів, у тому числі акта встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та акта приймання-передачі межових знаків на зберігання землевласнику з підписами власників (користувачів) суміжних земельних ділянок як складових частин проекту землеустрою.

Разом з тим, суд зауважує, що Порядком №376 та Земельним кодексом України не визначено чіткого алгоритму дій при відмові суміжних землекористувачів (власників) земельних ділянок від підпису акта прийому-передачі межових знаків на зберігання.

Державне агентство земельних ресурсів України у своєму листі від 26.10.2012 №17616/27/К3313-12 роз`яснило, що у разі відмови суміжного землекористувача підписати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, згідно з частиною третьою статті 158 Земельного Кодексу України між сусідніми землекористувачами виникає земельний спір. Такий спір у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування.

З матеріалів справи слідує, що власниками (користувачам) суміжних земельних ділянок, поряд із земельної ділянкою ОСОБА_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що проект землеустрою містить акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання встановлених межових знаків землевласнику земельної ділянки від 26.11.2014 та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 26.11.2014, в яких відсутні підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.43-44).

Так, у вказаних документах у графі "підпис" навпроти прізвища ОСОБА_2 вказано про державний акт серії ЯГ №194917 від 09.11.2006 №2, кадастровий номер :02:002:0022, а навпроти прізвища ОСОБА_3 вказано про постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014.

Як було вказано вище, в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2014 у справі №357/1710/13-а було встановлено, що ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_10 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_3 , в тому числі колодязь побудований з залізобетонних кілець - № 5, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Білоцерківського МБТІ від 16 липня 2009 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2011 року по справі № 22ц-3921/2011 року (яке набрало законної сили) встановлено, що ОСОБА_1 має право власності на криницю, яка перебувала фактично на території іншої сторони спору, ОСОБА_3 .

Вказане рішення було засновано на рішенні Апеляційного суду Київської області від 27 липня 2011 року по справі № 22ц-3921/2011, яким, у тому числі та серед іншого, було визнано незаконним та скасовано рішення Фурсівської сільської ради Білоцерківського району від 12.01.2004 та від 20.12.2004 №19-239 про передачу ОСОБА_3 безкоштовно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення особистого селянського господарства, відповідно, площею 0,17 га та 0,1833 га, по АДРЕСА_1 , Державний акт на право власності на землю серії РЗ №350409 від 21.04.2004.

Частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, у вказаних судових рішенням встановлено преюдиціальний факт належності ОСОБА_10 на праві власності об`єкта нерухомості, що є підставою для переходу права на землю, та припинення земельних прав ОСОБА_3 на ділянку та, відповідно, статусу землекористувача, що позбавляє необхідності отримання погодження від цієї особи.

Щодо відсутності у вищевказаних актах підпису ОСОБА_2 суд враховує надані ОСОБА_1 пояснення по справі щодо того, що власником суміжної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , був ОСОБА_2 , який володів вказаною земельною ділянкою на підставі державного акта серії ЯГ №194917 від 09.11.2006 №92. При цьому, після смерті ОСОБА_2 вказана земельна ділянка перейшла у спадок ОСОБА_5 , яка набула право власності на тим самих підставах, що і ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу на те, що у вищевказаних актах в графі для підпису ОСОБА_2 міститься інформація про державний акт серії ЯГ №194917 від 09.11.2006 №92 та про рішення Фурсівської сільської ради від 20.07.2006 (кадастровий номер 322048301:02:002:0022), що свідчить про наявність ідентифікуючих ознак вже сформованої земельної ділянки як об`єкта цивільних прав зі встановленими межами в геометрично-просторовому вимірі, та відсутність необхідності повторного погодження таких меж.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на відсутність в акті встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та в акті приймання-передачі межових знаків на зберігання землевласнику підпису представника Фурсівської сільської ради, оскільки положеннями Порядку №376 не закріплені таки приписи в якості імперативу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0093 була проведена відповідачем правомірно та підстави для її скасування у судовому порядку відсутні.

Отже, у задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.