Справа № 160/12587/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
09 вересня 2021 року Справа № 160/12587/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Військової частини НОМЕР_1 , Софіївський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.07.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 Військової частини НОМЕР_1 , відповідача 2 Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позовних вимог Софіївський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, поданий представником позивача адвокатом Бурлаченком Сергієм Юрійовичем, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №1617 від 15.06.2020 «Про результати службового розслідування» та «Акт службового розслідування» від 29.06.2020;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та зарахування, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та запропоновано позивачу протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду:

- уточненого адміністративного позову із зазначенням дати, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, реєстраційного номеру облікової картки платника податків представника позивача, а також його копії для направлення учасникам у справі відповідно до їх кількості;

- в разі подання позову після закінчення строків, установлених законом заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску;

- доказів щодо повноважень на представництво інших осіб.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію зазначеної ухвали 12.08.2021 отримано представником позивача адвокатом Бурлаченком С.Ю. Тобто, строк на усунення недоліків позовної заяви з урахуванням положень ч.6 ст. 120 КАС України до 25.08.2021 включно.

31.08.2021 від представника позивача адвоката Бурлаченка С.Ю. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Військової частини НОМЕР_1 , Софіївський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (направлена до суду засобами поштового зв`язку 25.08.2021), у якій представника позивача просить суд:

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та зарахування, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, у якій заявник просить суд поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Міністерства оборони України з відповідним позовом.

Вирішуючи питання чи усунуто позивачем недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, суд виходить із наступного.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Разом із тим, суд наголошує, що із законодавчих положень КАС України випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

При цьому, зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Наведений висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 по справі № 640/7310/19, який відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.

Суд звертає увагу, що в позовній заяві, яка надійшла до суду на виконання ухвали від 02.08.2021, представником позивача адвокатом Бурлаченком С.Ю. завлено вимогу про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та зарахування, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Проте, всупереч наведених норм адміністративним позов не містить жодних вимог про оскарження рішення, дій та/або бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідача у справі, а саме: Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні та виплаті позивачу такої грошової допомоги.

Водночас, доказів звернення ОСОБА_1 до Міністерства оборони України з питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та зарахування, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, до матеріалів адміністративного позову позивачем також надано не було.

Отже, суд приходить до висновку, що подана представником позивача адвокатом Бурлаченком С.Ю. позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Військової частини НОМЕР_1 , Софіївський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії не відповідає вимогам КАС України.

Поряд із цим, пунктом 5 частини 1 статті 171 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд звертає увагу, що в тексті позовної заяви від 25.08.2021 було зазначено, що «У частині, що стосується строку, коли позивач дізнався про порушення його прав, сам позивач важко орієнтується у даному питанні та не може назвати конкретної дати. Єдине, на що він звернув увагу, це те, що «проблеми» у нього почали виникати після звернення з пакетом документів до військкомату у смт. Софіївка, а точніше до Софіївського територіального центру комплектації та соціальної підтримки Міністерства оборони України. Зважаючи на дати запитів військомату до військової частини з вимогами про надання документів, це мало місце у травні-липні 2020 р. Таким чином можна вважати, що позивач пропустив місячний строк для звернення до суду. Зважаючи на вище вказане до даної уточненої редакції позову додається відповідна заява про поновлення пропущеного строку».

Поряд із цим, в обґрунтування про поновлення строку звернення до суду представник позивача посилався на те, що із-за проживання не за місцем несення служби, позивач не міг швидко отримувати відповідні документи для роз`яснення для належного захисту своїх інтересів. Тривалий час він добросовісно вважав, що Держава не залишить його з його «бідою» т.я. він тривалий час проходив лікування та реабілітацію, підтвердження чому є додані медичні документи. При цьому, заявником зауважено, що таких документів у позивача набагато більше, аніж той перелік, який наданий до суду.

Крім того, заявником зазначено, що нинішні норми чинного законодавства є складними для розуміння їх простими громадянами, таким паче тими, що мешкають у відносно віддалених населених пунктах, де невеликий перелік адвокатів та ін. установ про захисту прав, зокрема, військовослужбовців. Це призвело в даному випадку до незнання позивачем своїх прав та неповного розуміння таких понять, як «строк звернення до суду», тим паче, що зі слів самого позивача він вважав, що строки звернення до суду законом визначено у 3 роки, тобто він плутає норми КАСУ та ЦКУ з цього питання.

Разом із тим, у заяві про поновлення про поновлення строку звернення до суду вказано наступне: «після отримання коштів за рішенням суду я відразу вирішив зайнятись своїм здоров`ям, оскільки маю захворювання хребта та серця, і пройшов курс лікування та оздоровлення, відвідав профілакторій у смт. Східниця у західному регіоні України. У зв`язку з цим я близько місяця, а то й більше був відсутнім у м. Кривому Розі. Факт наявності вказаних захворювань доводиться доданою довідкою від 25.02.2021 р. Крім того, мій представник адвокат Бурлаченко С. Ю., також тривалий час перебував на лікуванні, він також перебував на лікарняному майже місяць т. я. хворів на COVID-19, про шо також надаються відповідні довідки від 26.11.2020 р. та від 18.12.2020 р. Як він сказав, спочатку він лікувався від двосторонньої пневмонії, а лише згодом відповідні аналізи виявили у нього коронавірус і тому він ще зо два тижні лікувався від цієї хвороби та перебував на самоізоляції. Я також, як людина похилого віку, перебуваю у т. з. групі ризику щодо можливого захворювання, тим паче, що в нашій родині вже перехворіли два чоловіки. Тому я намагаюсь обмежуватись у спілкуванні зі сторонніми людьми, тим паче, що маю маленького онука та не бажаю, щоб він заразився хворобою від мене».

При цьому, суд звертає увагу, що заява про поновлення строку звернення до суду підписана представником позивача адвокатом Бурлаченком С.Ю., а не позивачем.

Вирішуючи питання про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою, суд виходить із наступного.

Так, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року ЄСПЛ зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

ЄСПЛ у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Тобто, ЄСПЛ сформовано правозастосовчу практику, відповідно до якої право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV є джерелом права під час розгляду справ судом.

Суд також наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Верховний Суд щодо строків звернення до суду з позовом неодноразово вказував (зокрема, постанова від 15 квітня 2020 року у справі № 15/2973/18, постанова від 22 квітня 2020 року у справі № 811/1664/18), що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Наведений висновок узгоджується з неодноразово викладеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема у постановах від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 та від 14.07.2021 у справі № 560/964/17.

Стосовно посилань на те, що в позивача не має юридичної освіти, у зв`язку з чим не має повного розуміння такого поняття, як «строк звернення до суду», а також плутає норми КАСУ та ЦКУ з цього питання, суд зауважує, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, доводяться до відома населення у порядку, встановленому законом. Факт їх офіційного опублікування свідчить про можливість ознайомлення з ними невизначеним колом осіб. Саме інститут офіційного опублікування покликаний забезпечити уникнення випадку незнання особою певного закону. Отже, незнання через небажання дізнатися про те, що законодавством України встановлені певні строки звернення до суду, не дає підстав стверджувати про поважність пропуску позивачем такого строку.

Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постанові 13.03.2019 у справі № 826/13430/17.

Крім цього, суд зазначає, що до матеріалів адміністративного позову було надано ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1082104 від 20.07.2021, з якого вбачається, що адвокат Бурлаченко С.Ю. надає правову допомогу ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 29.09.2020.

Тобто, позовна заява щодо зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок поранення (контузії) та зарахування, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби була направлена до суду адвокатом ОСОБА_2 через майже 11 місяців після укладення договору про надання правової допомоги.

При цьому, суд також враховує, що пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405 та від 16.06.2021 № 611, від 11.08.2021 № 855), з 19 грудня 2020 р. до 01 жовтня 2021 р. на території України встановлений карантин.

Водночас, що частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про достатність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності обставин, на які посилається позивач у клопотанні про поновлення процесуального строку звернення до суду, покладається саме на позивача.

Суд звертає увагу, що заявник в заяві про поновлення строку звернення до суду посилається на довідку від 25.02.2021 як на підтвердження факту захворювання позивача, а також довідки від 26.11.2020 та від 18.12.2020 як підтвердження перебування адвоката Бурлаченка С.Ю. на лікарняному, проте всупереч ч.1 ст.77 КАС України до матеріалів позовної заяви оригіналів або копій вищевказаних довідок надано не було.

Отже, доказів того, що неможливість подання ОСОБА_1 позовної заяви в межах шестимісячного строку (з «травня-липня» 2020 року) звернення до суду зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, до суду надано не було.

Разом із цим, суд також вважає безпідставними посилання на те, що позивач є людиною похилого віку з огляду на те, що у статті 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» від 16.12.1993 № 3721-XII міститься законодавче поняття «громадянина похилого віку», відповідно до якого громадянами похилого віку визнаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також особи, яким до досягнення зазначеного пенсійного віку залишилося не більш як півтора року.

За загальним правилом, яке встановлено у частині 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Суд звертає увагу, що наявною у матеріалах позовної заяви копією паспорта серії НОМЕР_2 , виданого 25.02.1998 Софіївським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, підтверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто на момент звернення до суду позивачу виповнилося 44 роки.

Тобто, у матеріалах адміністративного позову відсутні докази того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також того, що до досягнення пенсійного віку позивачу залишилося не більш як півтора року.

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що Верховним Судом у постанові від 17.09.2020 у справі № 640/12324/19 сформовано правову позицію, відповідно до якої не звернення до суду з адміністративним позовом за захистом прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Отже, з урахуванням вищенаведених правових позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку про неповажність наведених в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду, оскільки до суду на надано доказів поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, оскільки вказані представником позивача адвокатом Бурлаченком С.Ю. підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними, то відповідно до ч.2 ст.123 КАС України у суду наявні підстави для повернення позовної заяви.

Крім того, суд зазначає, що у встановлений судом строк, а саме: до 25.08.2021 включно, позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Частиною 5 зазначеної статті передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. у відпустці у період з 25.08.2021 по 08.09.2021 суд вирішує вищевказану заяву у перший робочий день 09.09.2021.

Суд зазначає, що станом на 09.09.2021 року позивач не виконав вимоги ухвали суду.

З огляду на вищезазначене, враховуючи вищенаведені норми, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Військової частини НОМЕР_1 , Софіївський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу разом з матеріалами адміністративного позову.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно