Справа № 9901/241/21
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 вересня 2021 року

м.Київ

справа №9901/241/21

провадження №П/9901/241/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Берназюка Я.О., Кравчука В.М., Коваленко Н.В., Стародуба О.П.,

секретар судового засідання Мороз Ю.М.

за участі:

позивача ОСОБА_1

від позивача: Сільницький І.В.

від відповідача: Ізвєков К.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

справу № 9901/241/21

за позовом ОСОБА_1

до Вищої ради правосуддя

про визнання протиправними дій Вищої ради правосуддя,

установив:

До Верховного Суду як суду першої інстанції звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Вищої ради правосуддя (ВРП, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 25 травня 2021 року №1125/0/15-21 "Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року №1073/2дп/15-18 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 ";

- зобов`язати Вищу раду правосуддя скасувати рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення його з посади судді", а дисциплінарне провадження закрити;

- скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 року № 1547/0/15-18 "Про звільнення судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді на підставі п.3 ч. 6 ст. 126 Конституції України", яке є похідним від рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року;

- скасувати ухвалу Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 від 05 червня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку, яке є похідним від рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 року;

- зобов`язати Вищу раду правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку з посади судді Апеляційного суду міста Києва згідно з заявою від 22 грудня 2015 року.

Верховний Суд ухвалою від 22 червня 2021 року відкрив провадження у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2021 року роз`єднано позовні вимоги шляхом виділення в самостійне провадження вимог ОСОБА_1 , заявлених до Вищої ради правосуддя про:

визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 25.05.2021 № 1125/0/15-21 "Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року №1073/2дп/15/18 "Про притягення до дисциплінарної відповідальності судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 ";

зобов`язання Вищої ради правосуддя скасувати рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року № 1073/2дп/15-18 "Про притягенння до дисциплінарної відповідальності судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання про звільнення його з посади судді", та закриття дисциплінарного провадження.

Адміністративну справу в частині цих вимог передано до Великої Палати Верховного Суду.

Тобто у провадженні колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду залишилися на розгляді позовні вимоги про:

скасування рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 року № 1547/0/15-18 "Про звільнення судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді на підставі п.3 ч. 6 ст. 126 Конституції України";

- скасування ухвали Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 від 05 червня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку;

- зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку з посади судді Апеляційного суду міста Києва згідно з заявою від 22 грудня 2015 року.

Позов обґрунтовано тим, що судом має бути вирішено питання, чи повноважна Вища рада правосуддя, після подання 22 грудня 2015 року суддею ОСОБА_1 заяви про відставку, за відсутності жодного дисциплінарного провадження станом на час такого звернення, самостійно ініціювати після досягнення граничного 65-річного віку перебування на посаді судді, дисциплінарне провадження та зупиняти розгляд заяви про відставку.

На думку позивача, посилання Вищої ради правосуддя на висновки Другої Дисциплінарної палати ВРП про те, що з 3 серпня 2015 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі з невідомих причин, як зазначила Вища рада правосуддя, є помилковим та не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки причини відсутності на роботі в дійсності були очевидними, оскільки мало місце відсторонення від посади судді та незаконне кримінальне переслідування. На час подачі заяв про звільнення у відставку, по закону суддя ОСОБА_1 був вже визнаний непрацездатним, оскільки з 22 липня 2014 року йому призначено пенсію за віком довічно, а тому примушувати суддю продовжувати працювати після 23 лютого 2016 року, як про це зазначив у висновку та рішенні ВРП ОСОБА_4 , є незаконною та протиправною дією. Крім того, за станом здоров`я суддя ОСОБА_1 вже не міг виконувати професійні обов`язки судді, що підтверджується відповідними медичними обстеженнями та висновками лікарів.

ОСОБА_1 вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та невмотивованим, зокрема, відповідачем не надано відповідь запитання, чи повноважна ВРП, після подання 22 грудня 2015 року суддею ОСОБА_1 заяви про відставку, за відсутності жодного дисциплінарного провадження станом на час такого звернення, самостійно ініціювати після досягнення граничного 65-річного віку перебування на посаді судді, дисциплінарне провадження та зупиняти розгляд заяви про відставку. Своєю чергою, зупинення розгляду заяви судді ОСОБА_1 , про відставку, за вказаних обставин, не було передбачено ні Законом України "Про Вищу раду юстиції", ні Регламентом Вищої ради юстиції.

Позивач стверджує, що за наявності у Вищої ради юстиції відомостей про те, що суддя ОСОБА_1 виявив бажання добровільно звільнитися з посади у відставку, його звільнення на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України є непропорційним, оскільки не виправдовує мети, яка полягає у встановленні справедливого балансу між захистом демократичного суспільства з одного боку та захистом індивідуальних прав, з іншого.».

12 липня 2021 року від Вищої ради правосуддя надійшло клопотання, в якому відповідач просить закрити провадження у справі №9901/241/21 у частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 25 травня 2021 року №1125/0/15-21 "Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року №1073/2дп/15-18 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 ". В іншій частині позовних вимог позов залишити без розгляду.

У судовому засіданні 14 липня 2021 року Судом було вирішено наведене клопотання відповідача стосовно вимог про закриття провадження у справі №9901/241/21 у частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування рішення Вищої ради правосуддя від 25 травня 2021 року №1125/0/15-21 "Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 квітня 2018 року №1073/2дп/15-18 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 ".

У судовому засіданні 16 вересня 2021 року Суд розглянув і задовольнив клопотання Вищої ради правосуддя від 12 липня 2021 року стосовно вимог про залишення без розгляду позовних вимог про скасування рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 року № 1547/0/15-18 "Про звільнення судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді на підставі п.3 ч. 6 ст. 126 Конституції України"; скасування ухвали Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 від 05 червня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку; зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку з посади судді Апеляційного суду міста Києва згідно з заявою від 22 грудня 2015 року, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах <…>, інша державна служба, патронатна служба в державних органах <…>.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Оскільки цей спір виник з приводу звільнення з публічної служби, до спірних відносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.

Початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Представник позивача та ОСОБА_1 у запереченнях на клопотання Вищої ради правосуддя зазначили, що позовні вимоги про скасування рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 року №1547/0/15-18 "Про звільнення судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді на підставі п.3 ч. 6 ст. 126 Конституції України"; скасування ухвали Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 від 05 червня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку; зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку з посади судді Апеляційного суду міста Києва згідно з заявою від 22 грудня 2015 року є безпосередньо пов`язаними з позовними вимогами про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 25 травня 2021 року №1125/0/15-21, тому строк звернення до суду з позовом має обраховуватися з 25 травня 2021 року.

Колегія суддів вважає, що позивач помилково обраховує строк на звернення до суду щодо вимог про скасування рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 року №1547/0/15-18 "Про звільнення судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді на підставі п.3 ч. 6 ст. 126 Конституції України"; скасування ухвали Голови Вищої ради правосуддя ОСОБА_3 від 05 червня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку; зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку з посади судді Апеляційного суду міста Києва згідно з заявою від 22 грудня 2015 року з 25 травня 2021 року, оскільки про існування вказаних рішень позивач дізнався раніше і міг їх оскаржити у строки, встановлені процесуальним законом окремо від рішення Вищої ради правосуддя від 25 травня 2021 року №1125/0/15-21.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 вже звертався до суду з аналогічним позовом та просив, зокрема скасувати рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 № 1547/0/15-18 «Про звільнення судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України».

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 листопада 2019 року, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2020 року у справі № 9901/561/19 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом та повернуто позовну заяву, оскільки позивач подав позовну заяву після закінчення встановленого законом місячного строку звернення до суду, а причини, через які цей строк було пропущено, суд вважав неповажними.

Оскільки суть спірних правовідносин, які з огляду на доводи позову полягають саме у припиненні публічної служби, які виникли у 2018 році, а позов подано в червні 2021 року, то важливе значення для вирішення має питання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, оскільки ст. 122 КАС України для визначення додержання особою строків звернення до суду основним критерієм є встановлення часу, коли особа фактично дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, а не про підстави, з якими позивач пов`язує можливість їх захисту.

Суд звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Позивач у цій справі взагалі не обґрунтовує причин пропуску строку щодо позовних вимог про скасування рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 року №1547/0/15-18 "Про звільнення судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді на підставі п.3 ч. 6 ст. 126 Конституції України"; скасування ухвали Голови Вищої ради правосуддя Бенедисюка І.М. від 05 червня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку; зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку з посади судді Апеляційного суду міста Києва згідно з заявою від 22 грудня 2015 року, оскільки не вважає строк звернення до суду з цим позовом пропущеним.

Проте такі доводи позивача є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище висновками Верховного Суду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч.ч. 3 та 4 ст. 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи, що позивачем пропущено місячний строк для звернення до суду для оскарження, цей адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 3, 123, 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання Вищої Ради правосуддя задовольнити.

Позов ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про:

- скасування рішення Вищої ради правосуддя від 29 травня 2018 року № 1547/0/15-18 "Про звільнення судді Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 з посади судді на підставі п.3 ч. 6 ст. 126 Конституції України";

- скасування ухвали Голови Вищої ради правосуддя Бенедисюка І.М. від 05 червня 2018 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку;

- зобов`язання Вищої ради правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_1 у відставку з посади судді Апеляційного суду міста Києва згідно з заявою від 22 грудня 2015 року - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом 15 днів з дня проголошення та набуває законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено та підписано 20 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Єзеров А.А.

Суддя Берназюк Я.О.

Суддя Кравчук В.М.

Суддя Коваленко Н.В.

Суддя Стародуб О.П.