Справа № 308/12044/21
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 вересня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Бенца К.К.,
при секретарі - Курбатова Д.Л.
за участю :
представника позивача - Баброця Л.О.
відповідача - ОСОБА_1
представника відповідача Жук Л.Б.
перекладача - Ахмад Хассан

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, матеріали адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України, -
ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до відповідача громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України.
Позов мотивує тим, що о 14 год. 50 хв. 20 серпня 2021 року громадянин Пакистану ОСОБА_1 був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС «Новоселиця» прикордонним нарядом «Група Реагування» 300 метрів до державного кордону України, між лінією інженерних прикордонних споруд та державним кордоном України без документів, що посвідчують особу та без відповідного дозволу підрозділу органу охорони державного кордону, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза межами пунктів пропуску у складі групи осіб.
В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.
У відповідача наявний документ, що посвідчує особу : ІD-картка громадянина Пакистану № НОМЕР_2 видана 28.10.2017 року.
Своїми діями відповідач вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
Позивач зазначив на відсутність між Україною та Пакистаном угоди про реадмісію осіб.
З посиланням на приписи ч.3 ст. 29, ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а також на те, що відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, позивач просить примусово видворити за межі території України громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилався на обставини зазначені в позовній заяві.
Відповідач гр. Пакистану ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Вказав, що не бажає повертатись додому, через тиждень йому передадуть документи, що посвідчують його особу.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, надала письмовий відзив.
Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із частиною 1 стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.
За правилами ч.7 ст.5 КАС України іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи користуються в Україні таким самим правом на судовий захист, що й громадяни та юридичні особи України.
Судом встановлено, що о 14 год. 50 хв. 20 серпня 2021 року громадянин Пакистану ОСОБА_1 був виявлений та затриманий на ділянці відповідальності віпс « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ВПС «Новоселиця» прикордонним нарядом «Група Реагування» 300 метрів до державного кордону України, між лінією інженерних прикордонних споруд та державним кордоном України без документів, що посвідчують особу та без відповідного дозволу підрозділу органу охорони державного кордону, при спробі незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза межами пунктів пропуску у складі групи осіб.
В подальшому, відповідно до ст. 263 КУпАП, його було затримано в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою з`ясування обставин правопорушення.
Дії громадянина Пакистану ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, що, підтверджують законність його перебування на території України, що стверджується даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 25.08.2021 року.
Відповідач родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження, та достатніх коштів для повернення до країни походження не має.
Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 25.08.2021 року громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затримано з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, на строк який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання.
Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: даними протоколу про адміністративне затримання від 20.08.2021 року; даними протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 25.08.2021 року; даними рішення Ужгородського міськрайонного суду від 25.08.2021 року про затримання громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має.
Згідно до п.14 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно ч.3 ст.9 вищезазначеного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.
Згідно вимог ч.1 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення.
Частиною 4 ст. 30 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, та розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.
Відповідач, підстав для законного перебування на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не має, документів, що дають йому право офіційно перебувати в Україні немає, родичів на території України, які б могли надати допомогу у поверненні до країни походження, коштів на повернення, внесення застави немає.
Відповідно до пунктів 2, 7, 10 Розділу І Загальних положень Інструкції «Про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», що затверджена наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року, у цій Інструкції терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.
Представлені позивачем докази свідчать про те, що громадянин Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи свої права та свободи, міг встановленим порядком іммігрувати в Україну або іншу європейську країну на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством України, законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України. Але знаючи про можливість легально виїхати до європейських країн, відповідач вибрав більш легкий та незаконний спосіб, знаючи, що для досягнення своєї мети він неодноразово буде порушувати та ігнорувати законодавство країн на своєму шляху, відповідач умисно пішов на вчинення правопорушення.
Крім того, суд враховує відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.
Немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.
При цьому, суд враховує також ту обставину, що відповідач мав час та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Докази того, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.
Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України визначені статтею 288 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно ч. 1 ст.288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Крім цього, суд при ухваленні рішення, бере до уваги, що спроба незаконного перетину відповідачем державного кордону України в напрямку до країн Європейського Союзу свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону а також вимоги вимоги ч.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», яка передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що між Україною і Пакистаном відсутній договір про реадмісію, не має законних підстав для перебування на території України, у нього відсутні документи на право перебування на території України та відсутнє постійне місце проживання, порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства,вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, узгоджуються із встановленими судом обставинами та наведеними правовими нормами, а тому підлягають до задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України, суд вважає за можливе звернути рішення до негайного виконання.
Керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257,288 , 371 КАС України, ст. ст. 4, 9, 16, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України задовольнити.
Примусово видворити за межі території України громадянина Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення суду звернути до негайного виконання.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені п. 3 ст. 288 КАС України у десятиденний строк із дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач - військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
Відповідач - громадянин Пакистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що перебуває за адресою: АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення виготовлено та оголошено 17 вересня 2021 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду К.К. Бенца