Справа № 240/1710/21
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/1710/21

Головуючий у 1-й інстанції: Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

20 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 2 категорії, за 2014 - 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 2 категорії, за 2014 - 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Зокрема апелянт зазначає, що оплата додаткової відпустки проводиться місцевими органами соціального захисту, а тому відповідач не є розпорядником бюджетних коштів для виплати компенсації за відпустки. Також вказує, що додаткова відпустка, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не належить до виду щорічних, тому на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток щодо виплати грошової компенсації під час звільнення, поділу на частини, перенесення на інший період тощо.

Позивач відзив на апеляційну скаргу відповідача не подав.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 був звільнений з військової служби за контрактом у запас та з 02.11.2020 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 10), є особою 2 категорії, яка має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Під час проходження військової служби у 2014-2020 роках, позивач не використав додаткову відпустку, передбачену для осіб 2 категорії, яки постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і при звільненні відповідачем йому не була виплачена грошова компенсація за невикористання вказаної відпустки.

Вважаючи, що відповідачем протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 2 категорії, за 2014 - 2020 роки, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача.

Зокрема суд зауважив, що військовослужбовець, який є особою категорії 2, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік, а в разі її невикористання йому повинні виплатити при звільненні грошову компенсацію за всі не використані ним дні такої відпустки.

Оскільки судовим розглядом встановлено, що позивачем зазначена відпустка у 2014-2020 роках не використовувалась і відповідач при звільненні не виплатив йому грошову компенсацію за всі не використані дні такої відпустки, чим допустив бездіяльність, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно пункту 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Пунктом першим частини першої статті 4 Закону України від 15.11.1996 № 504/96 «Про відпустки» (далі - Закон № 504) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

В силу вимог пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» працівникам з числа постраждалих громадян, віднесених до категорії 2, надається пільга з використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих (16 календарних) днів на рік.

Отже, зазначена додаткова відпустка не віднесена Законом № 504 до щорічних додаткових відпусток (статті 7, 8 Закону № 504), а належить до інших видів відпусток, встановлених законодавством (частина друга статті 4 Закону № 504). Ця відпустка є гарантованою державою пільгою, а тому роботодавець зобов`язаний забезпечити право працівника на відпустку впродовж календарного року.

Згідно пункту 5 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936, соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6 - 13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Положеннями пункту 6 вказаного Порядку передбачено, зокрема, що підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів та кількості громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, за формою, затвердженою Мінсоцполітики, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення (за наявності), місця проживання (перебування), ідентифікаційного номера.

Графік відпусток громадян та розрахунок витрат для додаткової відпустки на наступний бюджетний рік подаються підприємством до уповноваженого органу разом із зазначеними відомостями.

У разі зміни зазначених відомостей, у тому числі найменування підприємства, його місцезнаходження та розрахункових рахунків, на які перераховуються кошти, та списків громадян підприємство повідомляє протягом 20 днів наступного місяця про такі зміни відповідних розпорядників коштів.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що додаткова відпустка, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є гарантованою державою пільгою, із визначенням законом спеціального порядку надання цих відпусток, виходячи з особливостей їх фінансування.

При ухваленні рішення у даній справі, судом враховані правові висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені в постанові від 30.06.2021 у справі № 591/3154/19 (провадження № 61-2509св21), зокрема, що додаткова відпустка як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не належить до основної щорічної відпустки, а Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містить норми згідно з якою можлива грошова компенсація такої невикористаної соціальної відпустки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами відсутня протиправна бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, 2 категорії, за 2014 - 2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В свою чергу суд першої інстанції не надав юридичної та належної оцінки всім обставинам справи, тобто не здійснив всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів.

Вмотивованість судового рішення означає наведення у судовому рішенні пояснень (мотивів), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержана відповідь суду (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950). У мотивувальній частині рішення обов`язково зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову (п.3 ч.4 ст.246 КАСУ).

Відповідно до ч. І ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч.2 вказаної статті, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАСУ).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

За результатом апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, а доводи апеляційних скарг відповідача спростовують висновки рішення суду.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволені позову слід відмовити.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.