Справа № 640/1236/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1236/21 Суддя (судді) першої інстанції: Вєкуа Н.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року адміністративну справу позовом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

У січні 2021 р. приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 07.10.2020 р., оформлене протоколом № 41, про задоволення подання Міністерства юстиції України та застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 3740/5 від 27.10.2020 р. про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 07.10.2020 р., оформленого протоколом № 41.

На обгрунтування своїх вимог позивач зазначала, що під час проведення перевірки Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області вийшло за межі предмета звернення боржника у виконавчому провадженні.

Позивач стверджувала, що її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за невиконання неіснуючого обов`язку.

ОСОБА_1 звертала увагу на те, що за аналогічних обставин Дисциплінарною комісією приватних виконавців приймались рішення про відмову у притягненні приватних виконавців до відповідальності.

Також, позивач посилалась на те, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців не було досліджено надані нею пояснення та прийнято незаконне рішення щодо ненадання відповіді на звернення боржника.

ОСОБА_1 наполягала на тому, що в силу приписів Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця можуть бути оскаржені виключно до суду, який видав виконавчий документ.

Позивач акцентувала увагу на тому, що у рішенні Дисциплінарної комісії приватних виконавців відсутнє визначення ознак дисциплінарного проступку, що наведені у статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У цьому зв`язку позивач стверджувала, що: її дії не були протиправними; в діях відсутня умисна вина; права та інтереси боржника не були порушеними.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Міністерство юстиції України, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане рішення та ухвалити постанову про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, названий відповідач стверджує, що оспорюване рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців є вмотивованим, а розгляд подання про притягнення до відповідальності здійснено відповідно до вимог чинного законодавства України.

Апелянт наполягає на тому, що перевірка рішень та дій позивача щодо виконання виконавчого документу нерозривно пов`язана із вчиненням дій під час стягнення коштів і подальшого їх руху, та не є виходом за межі предмета звернення.

На думку скаржника неправомірні дії приватного виконавця призвели до стягнення з боржника надлишкової суми коштів, що свідчить про порушення позивачем принципів діяльності приватного виконавця та засад здійснення виконавчого провадження.

Також, Міністерство юстиції України зазначає про помилковість висновків суду про те, що ним було перевищено свої повноваження щодо здійснення контролю за діяльністю позивача.

Насамкінець, скаржник звертає увагу на те, що ця справа не підлягала розгляду у письмовому провадженні.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1. перебувало виконавче провадження ВП № 59409415 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованості в розмірі 14 149 грн. 12 коп.

08 липня 2019 р. позивачем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Також, 09 липня 2019 р. ОСОБА_1 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Цими постановами, зокрема, визначено, що сума боргу підлягає перерахуванню за наступними реквізитами: АТ «ПУМБ», р/р НОМЕР_1 , МФО 334851, ОКПО , призначення платежу «Погашення боргу у виконавчому провадженні № 59409415…», а основна винагорода, в розмірі 1 414 грн. 91 коп. - на рахунок приватного виконавця.

Постановою від 25.06.2020 р. виконавче провадження закінчено у зв`язку із фактичним виконанням рішення.

23 липня 2020 р. боржник за виконавчим провадженням подав до позивача заяву з проханням повернути стягнуті кошти.

28 липня 2020 р. ОСОБА_2 звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою у якій зазначав, що виконуючи виконавчий напис, приватний виконавець ОСОБА_1. знехтувала його неодноразовими зверненнями про повернення надлишково стягнутих коштів у розмірі 9 495 грн. 06 коп.

Зазначена скарга стала підставою для проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1., за результатами якої Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції України складено довідку від 27.08.2020 р.

За змістом цієї довідки позивачем порушено вимоги ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 1 Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень внаслідок визначення поточного рахунку стягувача в якості рахунку на який підлягає перерахуванню сума боргу.

Перевіркою встановлено, що 23.07.2020 р. приватний виконавець ОСОБА_1. повернула ОСОБА_2 основну винагороду та витрати виконавчого провадження у загальному розмірі 1 341 грн. 76 коп., а також звернулась до стягувача із листом у якому просила підтвердити наявність надлишково стягнутих коштів у сумі 6 796 грн. 09 коп., проте відповіді на письмову заяву боржника не надала, чим порушила пункт 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі зазначених висновків перевірки Міністерство юстиції України 02.10.2020 р. направило до Дисциплінарної комісії приватних виконавців подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 .

Згідно висновків цього подання позивачем порушено вимоги:

- пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо здійснення діяльності з дотриманням принципу законності;

- пункту 9 частини 1 статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо здійснення діяльності з дотриманням принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

- пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо здійснення виконавчого провадження з дотриманням засад законності;

- пункту 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення з боржника суми коштів, яка перевищує розмір вимог за виконавчим документом;

- пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розгляду заяв сторін виконавчого провадження;

- частин 1, 3 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 1 Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо зарахування стягнутих з боржника коштів на відповідний рахунок приватного виконавця.

Рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 07.10.2020 р., оформленим протоколом № 41, задоволено подання Міністерства юстиції України та застосовано до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1. дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Наказом Міністерства юстиції України № 3740/5 від 27.10.2020 р. «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 07.10.2020 р., оформлене протоколом № 41.

Частиною 2 статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 р. № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами пунктів 3, 8 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності та співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Відповідно до пунктів 2, 9 частини1 статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 р. № 1403-VIII (надалі за текстом - «Закон № 1403-VIII») діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів законності та співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 5 Закон № 1403-VIII державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункту 3 частини 2 названої статті Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

В силу положень пункту 2 частини1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника є одним із заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до пунктів 1, 3 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 р. (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29 вересня 2016 р. та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1302/29432, стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, у тому числі в іноземній валюті, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування, та державних банках (в іноземній валюті - в банках), приватними виконавцями - в банках.

Таким чином, наведеними правовими нормами прямо установлено, що стягнуті з боржника кошти підлягають зарахуванню на рахунок приватного виконавця.

У даній ситуації приватний виконавець ОСОБА_1., у порушення згаданих законодавчих приписів, постановами від 08.07.2019 р. та від 09.07.2019 р. прийняла рішення про перерахування суми боргу безпосередньо на рахунок стягувача.

Наведене призвело до того, що кошти стягувались із заробітної плати та пенсії ОСОБА_2 за відсутності контролю з боку виконавця та, як наслідок, до надлишкового стягнення коштів.

За таких обставин, колегія суддів, у світлі своєї власної оцінки обставин справи, погоджується з висновками і мотивуваннями Міністерства юстиції України та констатує наявність порушень в діяльності позивача при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 59409415.

Помилковим є висновок суду попередньої інстанції про те, що обов`язок по перерахуванню коштів на депозитний рахунок приватного виконавця із доходів боржника покладається на підприємство, яке здійснює таке відрахування, а не на самого приватного виконавця, а тому притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за невиконання неіснуючого обов`язку суперечить вимогам статті 38 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Із наведеного випливає, що саме позивач, як особа, яка здійснює примусове виконання рішень, визначає напрямок зарахування стягнутих з боржника коштів. Постанови виконавця є обов`язковими як для боржника, так і для стягувача.

Не можна погодитись із висновком суду попередньої інстанції про те, що приватний виконавець ОСОБА_1. не зобов`язана була надати відповідь на письмову заяву ОСОБА_2 , оскільки ця заява була розглянута та виконана позивачем належним чином в день її надходження 23.07.2020 року.

По-перше, виконання заяви не звільняє виконавця від обов`язку повідомити про це заявника.

По-друге, матеріали справи свідчать, що позивач повернула боржникові лише свою основну винагороду та витрати виконавчого провадження у загальному розмірі 1 341 грн. 76 коп. Щодо іншої надлишкової стягнутої суми, то ані 23.07.2020 р., ані на час проведення перевірки вона не була повернута ОСОБА_2 .

Матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до стягувача із листом у якому просила підтвердити наявність надлишково стягнутих коштів у сумі 6 796 грн. 09 коп.

Тобто, заява боржника не була задоволена у повному обсязі, що безумовно вимагало надання останньому письмової відповіді із зазначенням причин не повернення коштів.

На переконання судової колегії окружний адміністративний суд припустився помилки, задовольнивши позов з тих підстав, що лише суди наділені повноваженнями щодо прийняття рішення щодо законності та правомірності рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Дійсно, відповідно до частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, пунктами 8, 10 частини 1 статті 17 Закону № 1403-VIII визначено, що Міністерство юстиції України: здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Згідно частини 1 статті 34 Закону № 1403-VIII контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Міністерством юстиції України шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 2 частини 3 названої статті Закону № 1403-VIII позапланові перевірки проводяться на підставі письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

Статтею 37 Закону № 1403-VIII установлено, що приватний виконавець несе за свої рішення, дії чи бездіяльність та завдану третім особам шкоду цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність у порядку та обсягах, установлених законом, а також дисциплінарну відповідальність у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 38 Закону № 1403-VIII підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку. Дисциплінарним проступком приватного виконавця є: 1) факт зайняття діяльністю, несумісною з діяльністю приватного виконавця; 2) порушення правил професійної етики приватного виконавця; 3) розголошення професійної таємниці або вчинення дій, що призвели до її розголошення; 4) невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків; 5) невиконання статуту Асоціації приватних виконавців України, рішень Ради приватних виконавців України та з`їзду приватних виконавців України.

За змістом частин 1, 2 статті 39 Закону № 1403-VIII Дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків. Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців затверджується Міністерством юстиції України.

Згідно частини 6 статті 39 Закону № 1403-VIII Дисциплінарна комісія:

1) розглядає подання Міністерства юстиції України, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності;

2) у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Міністерству юстиції України чи Раді приватних виконавців України;

3) приймає рішення на підставі подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Із наведеного випливає, що передбачений частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» судовий контроль за рішеннями, діями чи бездіяльністю виконавця не виключає можливості притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності у порядку встановленому Законом № 1403-VIII.

Ані Дисциплінарна комісія, ані Міністерство юстиції України не скасовували постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 08 липня 2019 р.

Водночас, встановивши за результатами перевірки факт неналежного виконання ОСОБА_1. своїх обов`язків, відповідачі в межах наданих їм повноважень прийняли рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Не грунтуються на матеріалах справи висновки суду попередньої інстанції про те, що при винесенні оскаржуваних відповідачами не було враховано обставини вчинення позивачем проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також фактів застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Відповідно до частини 7 статті 34 Закону № 1403-VIII у разі виявлення під час здійснення перевірок ознак дисциплінарного проступку приватного виконавця Міністерство юстиції України вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 27 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3791/5 від 27 листопада 2017 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2017 р. за № 1442/31310, у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Із витягу з протоколу № 41 від 07.10.2020 р. засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців вбачається, що при вирішенні питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності був досліджений перебіг виконавчого провадження ВП № 59409415 та встановлено, що сума стягнутих з боржника коштів на 6 792 грн. 12 коп. перевищує суму коштів визначену виконавчим документом, враховані пояснення ОСОБА_1 та той факт, що остання до дисциплінарної відповідальності не притягувалась.

Частиною 1 статті 41 Закону № 1403-VIII передбачено, що за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень:

1) попередження;

2) догана;

3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців;

4) припинення діяльності приватного виконавця.

При цьому, протоколом № 41 від 07.10.2020 р. зафіксовано, що враховуючи характер та тяжкість дисциплінарного проступку, наявності вини та негативних наслідків секретар Дисциплінарної комісії ОСОБА_5 запропонувала застосувати до позивача найменш суворий вид дисциплінарного стягнення і ця пропозиція була підтримана Комісією.

Суд попередньої інстанції припустився помилки, зазначивши, що здійснюючи перевірку відповідач вийшов за межі питань, викладених у скарзі ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 4 статті 34 Закону № 1403-VIII під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Згідно абзацу 5 пункту 19 Розділу III Порядку організації та проведення перевірок діяльності приватних виконавців затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3284/5 22 жовтня 2018 р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 р. за № 1195/32647, під час проведення позапланових перевірок діяльності приватного виконавця з`ясовуються лише ті питання, потреба перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Звертаючись до Міністерства юстиції України зі скаргою ОСОБА_2 , зокрема, зазначив «… ОСОБА_1 знехтувала мої неодноразові звернення повернути надлишкові перерахування…».

Безумовно, що визначальним для боржника було повернення надлишково списаних з його рахунків коштів і він виклав обставини виходячи із свого бачення проблеми, не акцентуючи увагу на тому, що йому не було надано відповіді на звернення.

У постанові від 20.02.2020 р. у справі № 520/2210/19 Верховний Суд дійшов висновку, що «Викладення скарги в такий спосіб, без зазначення конкретних порушень приватним виконавцем норм законодавства, не дозволяє чітко окреслити питання, які необхідно перевірити.

Тому, в розглядуваному випадку перевірка відповідачем всіх прийнятих приватним виконавцем рішень та вчинених ним дій в межах виконавчого провадження … не є виходом за межі предмета звернення та не свідчить про порушення відповідачем положень статті 34 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та пункту 19 Розділу III. «Порядок організації та проведення перевірок діяльності приватних виконавців» Порядку № 3284/5».

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що судом ухвалено рішення у справі з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак воно підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_1 на те, що за аналогічних обставин Дисциплінарною комісією приватних виконавців приймались рішення про відмову у притягненні приватних виконавців до відповідальності, суд не приймає в якості доказу, оскільки питання притягнення до дисциплінарної відповідальності інших виконавців не є предметом спору у цій справі.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 21 вересня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко