Справа № 200/8478/21
Суддя: Абдукадирова К.Е.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 р. Справа№200/8478/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Бахмутсько Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду подана позовна заява ОСОБА_1 до Бахмутсько Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, що виразилась у невиплаті заборгованості з пенсії ОСОБА_1 за період з 28.02.2020р. по 31.03.2021р. у сумі 59 675,38 грн.

- стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 28.02.2020р. по 31.03.2021р. у сумі 59 675,38 грн.

- визнати протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, , що виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу пенсії за період з 28.02.2020 по 31.03.2021 року у загальній сумі 59 675,38 грн. та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є пенсіонером за віком на пільгових умовах по списку № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку у відповідача, як внутрішньо переміщена особа.(довідка ВПО від 24.02.2020 № 1419-).

Зазначає, що 01 березня 2021 року набрало законної сили рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року по справі № 200/9840/20-а, згідно якого Бахмутсько-Лиманське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.02.2020 року із зарахуванням до стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періодів роботи з 16.05.1985 року по 03.07.1985 року на Шахті Ольховатська ДП Орджонікідзевугілля, з 04.09.1985 року по 17.12.1985 року, з 20.05.1986 року по 17.06.1986 року, з 23.07.1988 року по 02.11.1994 року на Шахті Єнакієвська ДП Орджонікідзевугілля, період проходження військової служби в лавах Радянської Армії з 04.07.1986 року по 11.05.1988 року.

У березні 2021 року відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.02.2020 року та призначив ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 28.02.2020 року, проте фактично виплату пенсії розпочав з 01 квітня 2021 року.

В квітні 2021 року відповідач зарахував позивачу першу пенсійну виплату за період з 01.04.2021 по 30.04.2021р. З листа відповідача від 11.06.2021 року № 0500-1502-8/15891, наданого у відповідь на адвокатський запит, вбачається, що сума нарахованої та невиплаченої пенсії ОСОБА_1 у період з 28.02.2020 року по березень 2021 року складає 59 675,38 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 38 копійок). У вказаному листі відповідач також зазначає, що заборгованість по пенсії за вказаний період буде виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

15 червня 2021 року позивач особисто звернувся з листом до відповідача з проханням виплатити нараховану, але фактично не виплачену пенсію у сумі 59675,38 грн. Проте, станом на 02.07.2021 року відповідач жодної відповіді не надав.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на отримання пенсії. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії позивач вважає таким, що не ґрунтується на Законі, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем відзив на позовну заяву не надано.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Єнакієве Донецької області до АДРЕСА_3 , що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 24.02.2020 року № 1419-.

Судом установлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року по адміністративній справі № 200/9840/20-а, яке набрало законної сили 01 березня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Бахмутсько Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 47 від 04.03.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , зобов`язання Бахмутсько Лиманське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 16.05.1985 року по 03.07.1985 року на Шахті Ольховатська ДП Орджонікідзевугілля, з 04.09.1985 року по 17.12.1985 року, з 20.05.1986 року по 17.06.1986 року, з 23.07.1988 року по 05.11.1993 року на Шахті Єнакієвська ДП Орджонікідзевугілля, з 12.08.2013 року по 31.07.2014 року на Шахті Жданівська ДП Орджонікідзевугілля, з 04.07.1986 року по 11.05.1988 року проходження служби у ОСОБА_2 до пільгового стажу роботи за списком № 1, який дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зобов`язання Бахмутсько Лиманське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити з 28.02.2020 року ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах по списку № 1 згідно ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 47 від 04.03.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Бахмутсько Лиманське об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.02.2020 року із зарахуванням до стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періодів роботи з 16.05.1985 року по 03.07.1985 року на Шахті Ольховатська ДП Орджонікідзевугілля, з 04.09.1985 року по 17.12.1985 року, з 20.05.1986 року по 17.06.1986 року, з 23.07.1988 року по 02.11.1994 року на Шахті Єнакієвська ДП Орджонікідзевугілля, період проходження військової служби в лавах Радянської Армії з 04.07.1986 року по 11.05.1988 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

У березні 2021 року відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 28.02.2020 року та призначив ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 28.02.2020 року, проте фактично виплату пенсії розпочав з 01 квітня 2021 року.

В квітні 2021 року відповідач зарахував позивачу першу пенсійну виплату за період з 01.04.2021 по 30.04.2021р. З листа відповідача від 11.06.2021 року № 0500-1502-8/15891, наданого у відповідь на адвокатський запит, вбачається, що сума нарахованої та невиплаченої пенсії ОСОБА_1 у період з 28.02.2020 року по березень 2021 року складає 59 675,38 грн. (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 38 копійок). У вказаному листі відповідач також зазначає, що заборгованість по пенсії за вказаний період буде виплачена після отримання відповідного фінансового ресурсу.

15 червня 2021 року позивач особисто звернувся з листом до відповідача з проханням виплатити нараховану, але фактично не виплачену пенсію у сумі 59675,38 грн. Проте, станом на 02.07.2021 року відповідач жодної відповіді не надав.

Право позивача на отримання пенсії відповідачем не оспорюється.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є правомірність невиплати пенсії позивачу у період з 28.02.2020р. по березень 2021 року.

Оскільки нараховані суми пенсії не виплачені, позивач вважає, що належним способом захисту її порушених прав є стягнення з відповідача заборгованості.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Перш за все підлягає вирішенню питання щодо визначення юрисдикції цієї справи.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові по адміністративній справі № 219/11809/19-а від 04.03.2020 року, до адміністративної юрисдикції слід відносити спір про право позивача на виплату пенсії у розмірі, який встановив суд. При цьому до предмета позову в цій справі входила, зокрема, вимога позивача про стягнення нарахованої пенсії.

Отже, розгляд адміністративного позову про стягнення нарахованої, але не виплаченої пенсії, входить до юрисдикції адміністративних судів.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Так, частиною 3 статті 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями статті 5 вказаного Закону встановлено, що виключно цим Законом, визначаються, зокрема порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Підстави для припинення виплати пенсії визначені статтею 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , згідно з якою виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 46 цього Закону нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

При цьому відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій і відсутність відповідного фінансування не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов`язку здійснити таку виплату, і не може позбавляти особу права на отримання належних сум пенсії.

Суд зазначає, що право позивача на отримання пенсії є беззаперечним і забезпечення цього права становить сутність взятих на себе державою зобов`язань.

До такого висновку суд дійшов із врахуванням правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеній у справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", в якій встановлений обов`язок держави, навіть за відсутності належного ефективного контролю над частиною власної території, вжити заходів у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Проте, відповідачем протиправно невиплачено позивачу заборгованість з пенсії.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Таким чином суд зазначає, що сума заборгованості по пенсії позивача відповідачем не виплачена та вказана бездіяльність є протиправною.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття майно у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як майнові права, а отже, як майно (див. mutatismutandis рішення у справі Бейелер проти Італії від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).

За певних обставин легітимне очікування на отримання активу також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має легітимне очікування, якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatismutandis рішення у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 червня 2014 року (SukhanovandIlchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та № 71378/10, § 35)).

Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до положень ст.5 КАС України слідує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом також визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, , що виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу пенсії за період з 28.02.2020 по 31.03.2021 року у загальній сумі 59 675,38 грн. та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, суд зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 N 2050-III (далі - Закон N 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 N 159 (далі - Порядок N 159).

Згідно з ст. 1, 2 Закону N 2050-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена ст. 2 Закону N 2050-III та Порядком N 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з п. 3 Порядку N 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої ст. 2 Закону N 2050-III та Порядком N 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі N 21-518а14, від 11.07.2017 у справі N 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі N 522/5664/17, від 21.06.2018 у справі N 523/1124/17, від 03.07.2018 у справі N 521/940/17, від 05.10. 2018 у справі N 127/829/17, від 12.02.2019 у справі N 814/1428/18, від 08.08.2019 у справі N 638/19990/16-а, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при прийнятті рішення в даній адміністративній справі.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону N 2050-III, окремих положень Порядку N 159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Покликання відповідача, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні ст. 2 Закону N 2050-III, а має разовий характер, є безпідставними, оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством. Тобто, вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 Закону N 2050-III.

Висновки аналогічного характеру містяться у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі N 521/940/17, які в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при прийнятті рішення в даній адміністративній справі.

Оскільки, несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії пенсійним органом, що встановлено рішенням суду від 25.11.2020 року по справі 200/9840/20-а, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

А відтак, дії відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії є протиправними.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходив з такого.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Бахмутсько Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (84511, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, що виразилась у невиплаті заборгованості з пенсії ОСОБА_1 за період з 28.02.2020р. по 31.03.2021р. у сумі 59 675,38 грн.

Стягнути з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 28.02.2020р. по 31.03.2021р. у сумі 59 675,38 грн.

Визнати протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області, , що виразилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати позивачу пенсії за період з 28.02.2020 по 31.03.2021 року у загальній сумі 59 675,38 грн. та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року N 2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму судового збору у розмірі 908,00 гривень.

Повний текст рішення складено та підписано 20 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Е. Абдукадирова