Справа № 420/11601/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про визнання протиправними та скасування рішення відповідача від 16.04.2021 року №UA500490/2021/000010/2 «Про коригування митної вартості товарів» та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 16.04.2021 року №UA500490/2021/00068.

Позивач обґрунтовує позов тим, що митницею за результатами перевірки митної декларації від 16.04.2021 року №UA500490/2021/005099, яку подано декларантом позивача з метою здійснення митного оформлення товару, безпідставно застосовано другорядний резервний метод визначення митної вартості товарів в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, скориговано митну вартість товару та 16.04.2021 року видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, оскільки надані декларантом при митному оформленні документи підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, у сумі 47739,84 доларів США, та не містили розбіжностей. На думку позивача, ним при митному оформленні надані обґрунтовані пояснення та усі необхідні документи, що підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, ідентифікували оцінюваний товар, не містили розбіжностей та митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. Крім того відповідачем в прийнятому Рішенні не наведено жодних пояснень щодо зроблених ним коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, а лише зазначив номер та дати митних декларацій, використаних ним як джерело інформації при здійсненні коригування митної вартості, що також свідчить про протиправний характер такого Рішення. Так само відповідачем не доведено неможливості застосування ним попередніх методів (до резервного методу) визначення митної вартості товарів. За таких обставин позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 21.07.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.01.2021 року між ТОВ «Рестайм» (покупець) та компанією «XIAMEN JUNDA IMPORT & EXPORT CO., LTD» (Китайська народна республіка) (продавець) укладено контракт №JTM-21009, відповідно до якого продавець зобов`язується продати товар (жіноче і чоловіче взуття), а покупець прийняти та оплатити товар згідно з інвойсом (що підготовлен на підставі заказу (ордера) покупця), що додаються до кожної окремої поставки товару та є невід`ємною частиною дійсного контракту (а.с.13 зворотна сторона 15).

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 контракту кількість, ціну та якість товару буде вказано в інвойсі, що додаються до кожної окремої поставки товару. Загальна сума контракту складає 97800 дол. США.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 контракту, відправка товару здійснюється на умовах повної передоплати. Умови поставки та ціни на товар вказано в інвойсі, що додається. Остаточна вартість поставки вказується в інвойсі після фактичного завантаження товару у контейнер на заводі виробника. Ціни включають вартість експортного пакування та маркування, страхування та фрахту до м. Одеси.

Товар постачається продавцем на умовах - CIF, порт Одеса (Інкотермс 2010) (п.3.3 контракту).

Пунктами 5 та 7 визначені обов`язки продавця щодо пакування та маркування, та страхування товару, що постачається.

03.03.2021 року між ТОВ «Рестайм» (покупець) та компанією «XIAMEN JUNDA IMPORT & EXPORT CO., LTD» (Китайська народна республіка) укладено додаткову угоду до контракту №JTM-21009 від 10.01.2021 року (а.с.15 зворотна сторона), відповідно до якої визначено, що загальна сума контракту складає 127390,38 дол. США; відправка товару здійснюється на умовах передоплати.

На виконання умов контракту №JTM-21009 від 10.01.2021 року компанією «XIAMEN JUNDA IMPORT & EXPORT CO., LTD» поставлено позивачу товар, відповідно до інвойсу (Іnvoice) №JTM-21009 від 01.03.2021 року на загальну суму 79650,54 доларів США (а.с.16-17 з перекладом), та відповідно до інвойсу (Іnvoice) №JTDT-21010 від 03.03.2021 року на загальну суму 47739,84 доларів США (а.с.18-22 з перекладом), а саме товар №1 - взуття повсякденне, чоловіче, жіноче, для активного відпочинку, що не закриває щиколотку, типу «кросівки», різного розмірного ряду та кольору, на суму 24400,00 доларів США; товар №2 - взуття повсякденне, чоловіче, для активного відпочинку, що не закриває щиколотку, типу «кросівки», різного розмірного ряду та кольору, на суму 365,60 доларів США; товар №3 - взуття повсякденне, жіноче, для активного відпочинку, що не закриває щиколотку, типу «кросівки», різного розмірного ряду та кольору, на суму 276,80 доларів США; товар №4 - взуття спортивне, жіноче, чоловіче, дитяче, для активного відпочинку, що не закриває щиколотку, типу «кросівки», різного розмірного ряду та кольору, на суму 5279,20 доларів США; товар №5 - взуття повсякденне, що не закриває щиколотку, жіночі капці, з відкритим носком та п`яткою, різного розмірного ряду та кольору, на суму 17418,24 доларів США.

Відповідно до інвойсів визначені умови поставки CIF, порт Одеса.

Товар згідно інвойсу (Іnvoice) №JTDT-21010 від 03.03.2021 року доставлений з Китайської народної республіки у контейнері №ECMU8078363 за коносаментом (Bill of lading) №0PFEVW1MA XIA0620164 від 08.03.2021 року (а.с.26 зворотна сторона).

Позивачем передоплачено вартість товару за контрактом №JTM-21009 від 10.01.2021 року в загальному розмірі 127390,38 дол. США (інвойси (Іnvoice) №JTM-21009 від 01.03.2021 року та №JTDT-21010 від 03.03.2021 року), що підтверджується платіжними дорученнями №53 від 01.02.2021 року, №54 від 02.02.2021 року, №55 від 03.02.2021 року, №59 від 23.02.2021 року, №61 від 25.02.2021 року, №62 від 01.03.2021 року, №64 від 11.03.2021 року (а.с.22 зворотна сторона - 25).

З метою здійснення митного оформлення товару, що постачався відповідно до інвойсу (Іnvoice) №JTDT-21010 від 03.03.2021 року, позивачем подано митну декларацію №UA500490/2021/005099 від 16.04.2021 року, в якій митна вартість товару визначена за ціною договору в розмірі 47739,84 доларів США.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення Декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №JTM-21009 від 10.01.2021 року; додаткову угоду до контракту №JTM-21009 від 10.01.2021 року б/н 03.03.2021 року; рахунок-фактуру (інвойс) (commercial invoice) №JTDT-21010 від 03.03.2021 року; пакувальний лист (Packing list) №JTDT-21010 від 03.03.2021 року; коносамент (bill of lading) №0PFEVW1MA XIA0620164 від 08.03.2021 року; автотранспортну накладну №40455 від 16.05.2021 року; декларацію про походження товару (Declaration of origin) №JTDT-21010 від 03.03.2021 року, тощо.

З метою підтвердження числових значень складових митної вартості від декларанта було витребувано відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України додаткові документи згідно з переліком та позивачем 16.04.2021 року направлено лист б/н, у якому декларантом вказано про неможливість надання митному органу затребуваних документів на запит щодо надання додаткових документів і що всі документи, які були наявні у позивача і стосуються даного товару вже були подані до митного органу під час первинного митного оформлення.

16.04.2021 року Одеська митниця Держмитслужби прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500490/2021/000010/2, яким скориговано митну вартість товару за резервним методом, оскільки використані декларантом відомості не підтверджені документально, декларантом не подано всіх документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 МК України, які б усунули розбіжності, що були встановлені під час аналізу наданих разом із митною декларацією документів. Так, митним органом проведено аналіз баз даних ПІК АСМО «Інспектор» ЄАІС Держмитслужби та скориговано за резервним методом митну вартість товарів, що ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях за митними деклараціями: щодо товару №1 на рівні 9,6879 дол. США за пару (№UA205030/2021/003796 від 24.02.2021 року товар №201), щодо товару №2 на рівні 14,4164 дол. США за пару (№UA3051600/2021/001133 від 11.01.2021 року товар №85), щодо товару №3 на рівні 9,4601 дол. США за пару (№UA209140/2021/019083 від 02.03.2021 року товар №93), щодо товару №4 на рівні 8,9792 дол. США за пару (№UA100060/2020/390076 від 03.09.2020 року товар №133), щодо товару №5 на рівні 3,6854 дол. США за пару (№UA100070/2021/316952 від 25.03.2021 року товар №12) (а.с.8-9).

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару Одеська митниця Держмитслужби 16.04.2021 року видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500490/2021/00068 (а.с.10).

16.04.2021 року декларантом позивача подано митну декларацію №UA500490/2021/005108 з метою випуску товару у вільний обіг (а.с.10 зворотна сторона - 13).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі ? МК України) та іншими законами України.

Відповідно до ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст. 52 МК України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч.2 ст.53 МК України. Однак, у разі необхідності, органи доходів та зборів мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п.2 ч.5 ст.54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч.3, 4 ст.53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів та зборів під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості згідно із ч.1 ст.54 МК України.

При цьому, у п.1 ч.4 ст.54 МК України визначено обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч.3 ст.53 ММК України.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 р. у справах № 21-127а15 та № 21-53а15.

Одеська митниця у якості підстав витребування документів у ТОВ «Рестайм» зазначила наявність розбіжностей у документах, та те, що не подані всі документи, які підтверджують митну вартість товарів.

Проте із зазначених в рішенні про коригування митної вартості товарів від 16.04.2021 року №UA500490/2021/000010/2 обставин, жодна не вказує на наявність розбіжностей щодо визначення митної вартості товару.

Розбіжність - це відсутність однаковості у документах щодо митної вартості товару.

В той же час в контракті, митній декларації, інвойсі, які є основними документами, жодних розбіжностей у вартості, кількості чи інших даних товару не міститься.

Згідно п.1 ч.1 ст.9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, відповідно до ст. VII п.2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року визначено, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (ч.1 ст.57 МК України).

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).

Разом з цим, Верховний Суду в постанові від 08.10.2019 року по справі №803/776/17 зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі ? Правила №598).

При цьому у Рішенні про коригування митної вартості обов`язково зазначається про право декларанта на випуск товару у вільний обіг за умови надання гарантій, передбачених розділом X МК України у разі незгоди з таким рішенням. Строк дії таких гарантій складає 90 календарних днів (ч.7 ст.55 МК України). Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості (ч.8 ст.55 МК України). Митний орган, у разі надання вказаних документів, розглядає їх та протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.

Основний метод (ст.58 МКУ - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв`язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, відповідно до ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України.

Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500490/2021/000010/2 від 16.04.2021 року другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (п. « 2а» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.59 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів (п. « 2б» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.60 МК України) не застосовані, так як у митного органу відсутня інформація щодо прийнятої митним органом вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами. Другорядний метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (п. « 2в» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.62 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) (п. « 2г» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.63 МК України) не застосовані, оскільки у митного органу відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Другорядний метод визначення митної вартості ? резервний метод (п. « 2ґ» ч.1 ст.57 МК України, ст.64 МК України), передбачає, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT/ГATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів та зборів митних вартостях.

Таким чином розрахунок митної вартості товару відповідачем виконаний за резервним методом. А отже, митну вартість Одеською митницею Держмитслужби скориговано до рівня 47160,70 долари США по товару №1; 749,65 долари США по товару №2; 529,77 долари США по товару №3; 9482,04 долари США по товару №4; 33433,95 долари США по товару №5.

Судом встановлено, що Рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем прийняте у зв`язку з тим, що до митного оформлення разом з митною декларацією подані документи, які містять розбіжності, а також не подані всі документи, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1. у наданих до митного оформлення документах відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;

2. відповідно до пунктів 3.3 та 7.1 зовнішньоекономічного контакту купівлі-продажу товарів від 10.01.2021 року №JTM-21009 та інвойсу від 03.03.2021 року №JTDT-21010 поставка товарів здійснюється на умовах CIF - Одеса згідно з міжнародними правилами Інкотермс - 2010, відповідно до яких, на продавця покладено обов`язок із здійснення страхування товарів. Проте, страхові документи, які відповідно до ч.1 та 2 ст.53 МКУ в даному випадку мали бути подані, декларантом надані не були;

3. відповідно до пункту 1.2 зовнішньоекономічного контакту купівлі-продажу товарів від 10.01.2021 року №JTM-21009 в інвойсі серед інших відомостей мають бути вказані дані про якість товару. Проте у наданому до митного оформлення інвойсі від 03.03.2021 року №JTDT-21010 відомості щодо якості товарів відсутні.

Наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору та для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, з огляду на наступне.

Частиною 10 ст.58 МК України передбачений перелік складових митної вартості, які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. За змістом цієї норми обов`язковою ознакою таких витрат є їх наявність та не включення до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Тобто, у разі включення до ціни товару вартості витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрат на страхування цих товарів, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, поставка товару на виконання умов п.3.3 контракту №JTM-21009 від 10.01.2021 року здійснювалася на умовах CIF- порт Одеса (Інкотермс 2010).

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), - це міжнародні правила по тлумаченню найбільш широко використовуваних торгових термінів в області зовнішньої торгівлі, у них зазначені яка з сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення та страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, та які витрати несе кожна з сторін.

Обрані сторонами умови зовнішньоекономічного договору умови поставки товару визначають те, які витрати включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари або іншими словами, визначають конкретні складові митної вартості товарів.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CIF, (COST, INSURANCE AND FREIGHT (... named port of destination), (ВАРТІСТЬ, СТРАХУВАННЯ TA ФРАХТ (... назва порту призначення) на продавця покладається обов`язок оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару у названий порт призначення, виконати експортне митне оформлення для вивезення товару зі сплатою митних платежів та інших зборів в країні відправлення, а також на продавця покладається обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Поставка товару на умовах CIF є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження, при цьому ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця.

Відповідно до правил CIF Інкотермс від продавця вимагається отримати обмежене страхове покриття , що відповідає мінімальному страховому покриттю із застереженням (С) Умов страхування вантажів Інституту лондонських страховиків або будь-яких подібних застережень, що відрізняється від більш широкого покриття згідно із застереженням (А) відповідно до Умов страхування вантажів Інституту лондонських страховиків, тобто страхування повинно покривати, як мінімум. Передбачено договором (контрактом) ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути здійснено у валюті договору.

Таким чином, оплата перевезення вантажу (фрахту) та страхування товару на умовах поставки СIF не є обов`язком покупця, здійснюються продавцем і, відповідно, закладається ним у контрактну ціну товару. Відповідно, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з митною вартістю, інші складові митної вартості, зокрема, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту або іншого місця ввезення на митну територію України та витрати на страхування товару до місця поставки, відсутні як такі.

Крім того суд враховує, що відповідно до п.2.2, 2.3 контракту №JTM-21009 від 10.01.2021 року, умови поставки та ціни на товар вказано в інвойсі, що додається. Остаточна вартість поставки вказується в інвойсі після фактичного завантаження товару у контейнер на заводі виробника. Ціни включають вартість експортного пакування та маркування, страхування та фрахту до м. Одеси. При цьому в коносаменті (bill of lading) №0PFEVW1MA XIA0620164 від 08.03.2021 року також міститься запис FREIGHT PREPAID (фрахт передплачено) (а.с.26 зворотна сторона). Пунктом 4.2 контракту №JTM-21009 від 10.01.2021 року визначено, що товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем з моменту навантаження товару на борт судна та оформлення перевізних документів. Відповідно до п.7.1 контракту, продавець повинен застрахувати товари, що вказано у інвойсах до дійсного контракту, на користь покупця у страховій компанії проти ризику, втрати або пошкодження, що відвантажується на умовах CIF, порт Одеса.

З поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до порту або іншого місця ввезення на митну територію України та додаткових витрат на страхування товару, та, що витрати за фрахт та страхування вже включені у ціну товару, а відтак не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості, тобто, такі витрати не є складовими митної вартості, оскільки є виключно частиною ціни, яку позивач не повинен доводити.

Водночас щодо не надання декларантом до митного органу страхових документів, суд зазначає, що п.8 ч.2 ст.53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування - якщо здійснювалося страхування. До суду разом з позовом позивачем додано копію страхового полісу №PYTE97E01241 від 08.03.2021 року до інвойсу №JTDT-21010 (а.с.26), однак матеріали справи не містять доказів, що копія даного страхового полісу надавалася відповідачу під час митного оформлення товару. За таких обставин митний орган відповідно до положень МК України мав правові підстави для витребування додаткових документів.

Однак на думку суду, їх ненадання декларантом в даному випадку, за умов поставки СIF (Інкторемс 2010), тобто коли страхувальником є продавець, жодним чином не свідчить про наявність розбіжностей в поданих до митного оформлення документах та неможливості встановити митну вартість товарів, що постачалися.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку про необґрунтованість твердження відповідача про неможливість перевірити правильність визначення митної вартості самого товару за відсутності у наданих до митного оформлення документах інформації щодо включення/не включення витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, оскільки вартість фрахту входить у загальну ціну товару, фрахт не оплачувався позивачем окремо і відповідно не виносився в окрему графу декларації. При цьому, відповідачем не доведено понесення ТОВ «Рестайм» витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язаних з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

Також суд вважає, необґрунтованими доводи відповідача, що ненадання страхових документів є підставою для неприйняття заявленої декларантом митної вартості товару.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні, що у наданому до митного оформлення інвойсі від 03.03.2021 року №JTDT-21010 відсутні відомості щодо якості товарів, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1.2 контракту кількість, ціну та якість товару буде вказано в інвойсі, що додаються до кожної окремої поставки товару.

Так, до митного оформлення позивачем надавалися інвойс №JTDT-21010 від 03.03.2021 року та пакувальний лист №JTDT-21010 від 03.03.2021 року, які містять усю інформацію щодо товару, його кількості.

Рахунок-фактура (інвойс) фактично є розрахунково-платіжним документом, передбачає виставлення певних сум до оплати покупцеві за товар, що поставляється, та оформлюється продавцем товару.

Суд додатково звертає увагу, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, відтак не зазначення в самому інвойсі №JTDT-21010 від 03.03.2021 року відомостей щодо якості товарів не впливає на визначення митної вартості такого товару та є лише підставою для здійснення більш детальної перевірки поданих до митного оформлення документів. При цьому, безпосередньо в інвойсі №JTDT-21010 від 03.03.2021 року міститься посилання на контракт №JTM-21009 від 10.01.2021 року, що дозволяє митному органу встановити належність товару, на який постачальником було видано інвойс, до конкретної поставки.

Водночас, відповідачем не обґрунтовано, яким саме чином не зазначення в інвойсі №JTDT-21010 від 03.03.2021 року відомостей щодо якості товарів впливає на визначення митної вартості товару. Так само, зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості не вбачається, яким саме чином, не зазначення в інвойсі №JTDT-21010 від 03.03.2021 року відомостей щодо якості товарів впливає на достовірність визначення ТОВ «РЕСТАЙМ» задекларованої митної вартості.

Таким чином, суд встановив, що митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації визначено за основним методом та до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ТОВ «Рестайм» митної вартості товару судом не встановлено.

Суд враховує, що відповідачем не доведено, що подані декларантом позивача документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності та свідчать, що митна вартість товару занижена, так само не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та необхідність застосування другорядного методу визначення митної вартості товару.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що відомості, які містяться в ЄАІС Держмитслужби, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Разом з тим, Верховним Судом сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (Постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

Згідно з Наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів крім номера та дати митної декларації, номера товару, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а саме №UA205030/2021/003796 від 24.02.2021 року товар №201, №UA3051600/2021/001133 від 11.01.2021 року товар №85, №UA209140/2021/019083 від 02.03.2021 року товар №93, №UA100060/2020/390076 від 03.09.2020 року товар №133, №UA100070/2021/316952 від 25.03.2021 року товар №12, не містить жодних пояснень з боку митного органу щодо зроблених коригувань на обсяги партії подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, на підставі яких документів визначалась вартість товару, тощо всупереч положенням п.п.2, 4 ч.2 ст.55 МК України.

З урахуванням зазначеного, суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, та підстав для коригування митної вартості товару.

Згідно з ч.11 ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

При цьому, суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, про недотримання Одеською митницею Держмитслужби вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого товару за основним методом ціною договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500490/2021/000010/2 від 16.04.2021 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у митному оформленні ввезеного на митну територію України товару, за заявленою у митній декларації №UA500490/2021/005099 від 16.04.2021 року митною вартістю, а тому оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500490/2021/00068 від 16.04.2021 року є протиправною та підлягає скасуванню.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що відповідач не довів суду правомірність винесення оскаржуваного рішення, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано платіжне доручення №457 від 29.06.2021 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 5853,48 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Рестайм», суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 5853,48 грн. з Одеської митниці Держмитслужби.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача в розмірі 8400,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються ст.134 КАС України. Відповідно до ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Вказана позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі №816/2096/17.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Відповідно до ч.3 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.1, 2, 6 ч.1 ст.19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 ст.30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. При цьому суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Частиною 7 ст.139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, підставою для відшкодування витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів взаємозв`язку між сплаченими позивачем адвокату коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04, п. 269).

Як встановлено судом, між ТОВ «Рестайм» та Адвокатським об`єднанням «Пантеон» укладено договір про надання правової допомоги №АО-02 від 31.10.2019 року (а.с.58), відповідно до п.1.1 якого, адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, а саме: вчинити від імені та за рахунок клієнта певні юридичні дії або надати клієнту за його дорученням інші послуги юридичного характеру, що зазначені нижче та які разом і незалежно від їх змісту іменуються в тексті договору «послугами» або «дорученням», а клієнт зобов`язується сплатити за них відповідну плату. Пунктом 1.2 договору визначені які послуги надаються та які доручення клієнта виконуються адвокатом, що відповідають галузям права, в яких він спеціалізується. Пунктом 4.1 договору визначено, що клієнт сплачує адвокату плату у сумі, що визначається окремою угодою.

Додатковою угодою №1 від 30.12.2020 року до договору про надання правової допомоги №АО-02 від 31.10.2019 року «Продовження строку дії договору» викладено п.3.1 договору в новій редакції та визначено, що договір №АО-02 від 31.10.2019 року діє до 31.12.2021 року.

Додатковою угодою №10 від 30.12.2020 року до договору про надання правової допомоги №АО-02 від 31.10.2019 року «Про визначення суми договору» узгоджено, що сума за надану правничу (правову) допомогу за договором №АО-02 від 31.10.2019 року складатиме 8400,00 грн. Така правнича допомога полягає у представленні інтересів клієнта у судовій справі №420/11601/21 за позовом ТОВ «Рестайм» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення. Зазначені кошти клієнт сплачує на банківські рахунки адвоката, що зазначені в договорі, після отримання від адвоката відповідно виставленого рахунка.

На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представником позивача до суду надано копії Акту надання послуг №б/н від 09.08.2021 року на суму 8400,00 грн.; рахунку-фактури №09-08/21/3 від 09.08.2021 року на суму 8400,00 грн. щодо оплати послуг за представництво інтересів у судовій справі №420/11601/21 за договором про надання правової допомоги №АО-02; платіжного доручення №507 від 19.08.2021 року на суму 8400,00 грн. (призначення платежу - оплата послуг за представн. у судовій справі №420/11601/21 за догов. про надання правничої допомоги №АО-02).

Разом з тим ч.5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.5 ст.134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.134 КАС України).

Таким чином, у КАС України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Суд зауважує, що дана справа відноситься до справ незначної складності з підстав чого також і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано сталу практику їх розгляду. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. З огляду та зазначене суд вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу в загальному розмірі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» до Одеської митниці Держмитслужби задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA500490/2021/000010/2 від 16.04.2021 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500490/2021/00068 від 16.04.2021 року

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» витрати по сплаті судового збору у сумі 5853,48 грн. сплачені по платіжному дорученню №457 від 29.06.2021 року.

Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестайм» витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 та з урахуванням п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рестайм» (65088, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92/94, ).

Відповідач - Одеська митниця Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, м. Одеса, 65078, ).

Суддя Іванов Е.А.