Справа № 9901/225/21
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р. № 9901/225/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, треті особи - Президент України, Державна казначейська служба України про стягнення з Держави заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, в якому просить суд стягнути з Держави в особі Вищої ради правосуддя на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 в сумі 68 100,00 (шістдесят вісім тисяч сто грн 00 коп.) грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.04.2017 був оголошений добір кандидатів на посади суддів судів першої інстанції в кількості 600 осіб. 31.10.2017 позивач успішно склав відбіркові іспити. В подальшому пройшов всі встановлені Законом перевірки та був допущений до спеціального навчання. З 27.08.2018 по 24.05.2019 успішно пройшов спеціальне навчання. В липні-серпні 2019 склав кваліфікаційні іспити, проте призначення на посаду судді не здійснено та заробітна плата не сплачується. Позивач зазначає, що в травні 2017 року вступив в оголошений процес відбору на роботу та з 27.08.2018 фактично перебуває в трудових відносинах з державою, а оскільки ВРП не надав висновку про не призначення, з 24.06.2019 відповідає всім вимогам і набув суб`єктивне право на призначення в конкретний суд безпосередньо із Закону. Невиплата заробітної плати державою становить контроль за використанням власності і є втручанням в право на мирне володіння майном, що почалося з 24.06.2019 і зберігається до цього часу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, треті особи Президент України, Державна казначейська служба України про стягнення заробітної плати передати за підсудністю до Харківського окружного адміністративного суду.

05.07.2021 зазначену справу відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями передано у провадження судді Волошину Д.А.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.07.2021 відкрито спрощене провадження в порядку передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія зазначеної ухвали надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача 25.08.2021 надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що за змістом частини другої статті 135 Закону №1402-VІІІ суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Оскільки позивач не зарахований до штату суду, так як не набув відповідного статусу судді, то взагалі позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з 1 травня 2021 року по 31 травня 2021 року в сумі 68100,00 грн є безпідставними та передчасними.

Представник позивача 26.09.2021 подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не наведено заперечень щодо обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Мотивом до відхилення заперечення відповідача є те, що саме він зобов`язаний довести правомірність своїх дій але замість цього, не вдаючись до розгляду фактичних обставин і надання ним оцінки щодо їх правомірності, просить суд звільнити його від відповідальності, багаторазово посилаючись на те, що не має відношення до цих подій. Попри це, відповідач визнає, що участь ВРП в формуванні суддівського корпусу визначено главою 2 розділу II Закону № 1798-VII.

Треті особи правом надання пояснень не скористались, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та позовну заяву, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 03.04.2017 був оголошений добір кандидатів на посади суддів судів першої інстанції в кількості 600 осіб.

31.10.2017 позивач успішно склав відбіркові іспити, що підтверджується рішенням ВККСУ від 06.12.2017 №127/дп-17. В подальшому пройшов всі встановлені Законом перевірки та був допущений до спеціального навчання.

З 27.08.2018 по 24.05.2019 пройшов спеціальне навчання, що підтверджується свідоцтвом Національної школи суддів України від 24.05.2019 №19-СП.

В липні-серпні 2019 позивач склав кваліфікаційні іспити, проте призначення на посаду судді не здійснено та заробітна плата не сплачується.

Позивач зазначає, що в травні 2017 року вступив в оголошений процес відбору на роботу та з 27.08.2018 фактично перебуває в трудових відносинах з державою, а оскільки ВРП не надав висновку про не призначення, з 24.06.2019 відповідає всім вимогам і набув суб`єктивне право на призначення в конкретний суд безпосередньо із Закону та за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя.

Повноваження, статус, порядок діяльності та засади організації Вищої ради правосуддя визначаються Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ (тут і далі - Закон України №1798-VІІІ у чинній редакції).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ (тут і далі - Закон України №1402-VІІІ в чинній редакції).

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» добір та призначення на посаду судді здійснюється в порядку, визначеному цим Законом, та включає такі стадії:

1) рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про оголошення добору кандидатів на посаду судді з урахуванням прогнозованої кількості вакантних посад суддів;

2) розміщення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на своєму офіційному веб-сайті оголошення про проведення добору кандидатів на посаду судді.

В оголошенні має бути зазначено кінцевий термін подання документів до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, що не може бути меншим ніж 30 днів із дати розміщення оголошення, а також прогнозована кількість вакантних посад суддів на наступний рік;

3) подання особами, які виявили намір стати суддею, до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України відповідної заяви та документів, визначених статтею 71 цього Закону;

4) здійснення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України перевірки відповідності осіб, які звернулися із заявою для участі в доборі, установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді на основі поданих документів;

5) допуск Вищою кваліфікаційною комісією суддів України осіб, які за результатами перевірки на час звернення відповідають установленим цим Законом вимогам до кандидата на посаду судді, до участі у доборі та складенні відбіркового іспиту;

6) складення особою, допущеною до участі у доборі, відбіркового іспиту;

7) встановлення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України результатів відбіркового іспиту та їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

8) проведення стосовно осіб, які успішно склали відбірковий іспит, спеціальної перевірки в порядку, визначеному законодавством про запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених статтею 74 цього Закону;

9) проходження кандидатами, які успішно склали відбірковий іспит та пройшли спеціальну перевірку, спеціальної підготовки; отримання свідоцтва про проходження спеціальної підготовки;

10) складення кандидатами, які пройшли спеціальну підготовку, кваліфікаційного іспиту та встановлення його результатів;

11) зарахування Вищою кваліфікаційною комісією суддів України кандидатів на посаду судді за результатами кваліфікаційного іспиту до резерву на заміщення вакантних посад судді, визначення їх рейтингу, оприлюднення списку кандидатів на посаду судді, включених до резерву та рейтингового списку, на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

12) оголошення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України відповідно до кількості вакантних посад судді у місцевих судах конкурсу на заміщення таких посад;

13) проведення Вищою кваліфікаційною комісією суддів України конкурсу на заміщення вакантної посади судді на основі рейтингу кандидатів, які взяли участь у такому конкурсі, та внесення рекомендації Вищій раді правосуддя щодо призначення кандидата на посаду судді;

14) розгляд Вищою радою правосуддя рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та ухвалення рішення щодо кандидата на посаду судді;

15) видання указу Президента України про призначення на посаду судді - у разі внесення Вищою радою правосуддя подання про призначення судді на посаду.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Оскільки позивач не зарахований до штату суду, так як не набув відповідного статусу судді, то позовні вимоги про стягнення заробітної плати за період з 1 травня 2021 року по 31 травня 2021 року в сумі 68100,00 грн є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У позовній заяві позивач посилається на частину 3 статті 77 та статті 135 Закону України №1402-VІІІ та стверджує, що ці норми закону створили законне сподівання, що якщо ВРП в строк до 24 травня 2019 року не надасть Президенту України висновку про не призначення позивача на постійній основі він зможе отримувати заробітну плату (посадовий оклад) судді не пізніше тридцяти днів від дня закінчення підготовки, оскільки такий строк відводиться Президенту Законом України №1402-VІІІ для видання Указу про призначення на посаду судді.

З приводу цього суд зазначає, що участь ВРП у формуванні суддівського корпусу визначено, зокрема Главою 2 розділу II Закону України "Про Вищу раду правосуддя" №1798-VІІІ.

Відповідно до частин першої та другої статті 36 Закону №1798-VІІІ призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя. Вища рада правосуддя ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, до якої обов`язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді.

Водночас частиною 18 статті 79 Закону України №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що відповідно до внесеної Вищою кваліфікаційною комісією суддів України рекомендації Вища рада правосуддя на своєму засіданні розглядає питання про призначення кандидата на посаду судді та в разі ухвалення позитивного рішення вносить подання Президентові України про призначення судді на посаду.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Вища рада правосуддя наділена повноваженнями вносити подання Президентові України про призначення судді на посаду лише в разі ухвалення позитивного рішення за результатом розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Тобто, фактично позивач просить суд стягнути з відповідача заробітну плату при проходженні публічної служби на посаді судді, проте Вища кваліфікаційна комісія суддів України до ВРП не вносила рекомендацію стосовно ОСОБА_1 , що не заперечується і самим позивачем.

При цьому, Рада позбавлена можливості здійснювати розгляд питання про внесення подання Президентові України про призначення на посаду судді особи за відсутності внесеної Вищою кваліфікаційною комісією суддів України рекомендації, оскільки таке право чинним законодавством не передбачено.

Інші доводи позовної заяви не впливають на правильність висновків суду. Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Вищої ради правосуддя (вул. Студентська, буд. 12-а, м. Київ, 04050, ), треті особи - Президент України (вул. Банкова, буд. 11, м. Київ, 01220), Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601) про стягнення з Держави заробітної плати - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин