Справа № 640/26265/19
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 року м. Київ № 640/26265/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Добрянської Я.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України «По особовому складу» № 395 о/с від 27.11.2019р. щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з посади начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019р.;

- поновити ОСОБА_1 на посаду начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019р. або на рівнозначній посаді для продовження служби в Національній поліції України;

- стягнути на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі середнього грошового заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з дати звільнення 02.12.2019р. до фактичного поновлення на роботі (службі) на посаді начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019р. або на рівнозначній посаді в Національній поліції України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звільнення відбулося з порушенням законодавчо встановленої процедури, оскільки при звільненні йому не було запропоновано усіх рівнозначних посад, крім того звільнення відбулось під час перебування позивача на лікарняному. Вказує також на те, що поліцейський не може бути скорочений у зв`язку з реорганізацією (ліквідацією) одного з підрозділів, він має бути обов`язково переведений на аналогічну за посадовим окладом та посадовими обов`язками посаду. З огляду на вищевикладене просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачами подано відзиви на адміністративний позов в якому зазначають, що оскаржуваний наказ є законним та обґрунтованим, а відтак відсутні підстави для його скасування та задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працював в органах поліції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2019р. №841 «Про ліквідацію територіального органу Національної поліції» ліквідовано як юридичну особу публічного права Департамент захисту економіки як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції. Пунктом 2 вказаної постанови доручено Національній поліції забезпечити здійснення функцій і повноважень Департаменту захисту економіки, що ліквідується.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 23.09.2019р. №939 «Про утворення ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки» утворено ліквідаційну комісію юридичної особи публічного права Департаменту захисту економіки Національної поліції України (ідентифікаційний номер 40111732).

Наказом Національної поліції України від 26.09.2019р. №959 «Про внесення змін до структури та штатів Національної поліції України» внесено зміни до Структури територіальних органів поліції, затвердженої наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року №1 (зі змінами), виключивши з підпункту 27 позицію «Департамент захисту економіки (у складі кримінальної поліції)».

Відповідно до наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 05.12.2019р. №411 о/с «По особовому складу» відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 капітана поліції майора поліції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019р.

Вважаючи вищезазначений наказ та рішення протиправними, а своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав, свобод та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580 VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Пунктом 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Частинами восьмою та дев`ятою цієї ж статті визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення; переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до частини першої статті 68 Закону № 580-VIII, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (частина друга статті 68 Закону № 580-VIII).

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (частина третя статті 68 Закону № 580-VIII).

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (частина п`ята статті 68 Закону № 580-VIII).

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 року № 8-рп/202 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) правове регулювання Конституцією України (254к/96-ВР) та спеціальними законами України статусу, посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-XII) (3723-12) зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом № 580-VIII окремо не визначено процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У зв`язку з відсутністю у спеціальному законі положень, які б регулювали порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, суд вважає, що в цьому випадку слід застосувати загальні положення Кодексу законів про працю України.

Так, частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з наказу від 26.09.2019р. № 959 Про внесення змін до структури та штатів Національної поліції Департамент захисту економіки ліквідується та скорочуються всі посади у кількості 3269.

Отже, згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 02.09.2019 № 841 Про ліквідацію територіального органу Національної поліції та вказаного наказу, Департамент в якому позивач проходив службу ліквідовано, та були скорочені усі наявні посади.

Водночас, суд зазначає, що однією з гарантій забезпечення прав громадян на працю є передбачений ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Виходячи із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої ст. 40, частини другої ст. 49-2 КЗпП України з метою забезпечення цієї гарантії на власника або уповноважений ним орган при звільненні працівника у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці покладається обов`язок при попередженні працівника про таке звільнення одночасно запропонувати йому наявні вакантні посади. Тобто, законодавець встановив принцип одночасності попередження про наступне вивільнення та пропонування наявних вакантних посад для забезпечення гарантії права громадян на сприяння у збереженні роботи.

а приписами частини другої ст. 40, частини третьої ст. 49-2 КЗпП України, власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, який підлягає звільненню у зв`язку із скороченням штату, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду від 03.04.2020 року у справі № 360/2251/19, аналогічний правовий висновок у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 826/8324/18.

Суд зауважує, що приписами частини третьої ст. 68 Закону № 580-VIII гарантована можливість працевлаштування поліцейського в будь-якому органі (закладі, установі) поліції, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, у разі скорочення його посади. Необхідним елементом щодо призначення поліцейського на іншу посаду є його згода.

З системного аналізу вищевказаної норми Закону № 580-VIII вбачається, що надання згоди поліцейського щодо призначення на посаду неможливе без його обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад, які пропонуються йому, з врахуванням критеріїв, визначених приписами даної статті.

Пропозиція усіх наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штату у разі реорганізації, в якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, стан здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків.

Відтак, відсутність доказів щодо здійснення пропозиції відповідачем позивачу усіх наявних вакантних посад, з врахуванням критеріїв, вказаних вище, не може бути свідченням дотримання процедури звільнення поліцейського з причин скорочення штатів або проведення організаційних заходів.

Зазначена правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 25.04.2019 року у справі № 814/163/17.

Отже, відповідачами не дотримано приписи пункту 1 ст. 40 та частин першої-третьої ст. 49-2 КЗпП України щодо забезпечення гарантованих позивачу прав на сприяння у збереженні роботи та дотримання процедури його вивільнення, а саме не запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього періоду і які існували на день його звільнення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивача звільнено незаконно, а тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Департаменту захисту економіки Національної поліції України «По особовому складу» № 395 о/с від 27.11.2019р. щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з посади начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019р.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаду начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019р. або на рівнозначній посаді для продовження служби в Національній поліції України, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як способу відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ураховуючи положення частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту прав, ніж зазначений в частині першій статті 235 КЗпП України, а тому, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

З аналізу норм права, суд приходить до висновку про те, що належним способом поновлення порушеного права позивача у даній справі є поновлення останньої на посаді та в органі, з якої її було звільнено.

Викладене відповідає сталій практиці Верховного Суду. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 640/21065/18, від 27 квітня 2021 року по справі № 826/8332/17, від 31 травня 2021 року по справі № 0840/3202/18, від 20 січня 2021 року у справі №640/18679/18, від 25 лютого 2021 року у справі №820/292/17.

У цих постановах Верховний Суд дійшов висновку, що поновлення незаконно звільненої особи на посаді, яку вона обіймала до звільнення, є ефективним і достатнім способом захисту, що повністю відновлює порушене право особи у разі незаконного звільнення.

З огляду на вказане позивач підлягає поновленню на посаді з якої його було звільнено, а саме начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

При цьому, частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» (із змінами і доповненнями) порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, підпунктом «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), встановлено, що вказаний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадку вимушеного прогулу.

Пунктом 2 вказаного Порядку №100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 цього Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із листами Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018р. №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», від 29.07.2019р. № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», від 12.08.2020р. № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» період вимушеного прогулу позивача з 03.12.2019р. по 21.09.2021р. становить 431 робочий день: грудень 2019 року - 20 робочий день; 2020 рік - 251 робочий день; січень 2021 року - 21 робочий день; лютий 2021 року - 20 робочих днів; березень 2021 року - 21 робочих днів; квітень 2021 року - 22 робочих днів; травень 2021 року - 18 робочих днів; червень 2021 року - 20 робочих днів; липень 2021 року - 22 робочих дні, серпень 2021 року - 21, вересень 2021 року - 15 робочих дні.

При цьому, середньоденна заробітна плата позивача становить: 543,05 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 28.07.21 № 63.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає: 234 051,55 грн. (543,05 грн. х 431 робочих дні за час вимушеного прогулу), який підлягає стягненню з відповідача.

Одночасно, суд зазначає, що вимоги позивача про поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню саме з 03.12.2019р., з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 4 статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Таким чином, позивача слід поновити на посаді та виплатити середні заробіток з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 03.12.2019р.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 05.12.2019р. у справі № 428/8276/16-а, адміністративне провадження № К/9901/23966/18.

З огляду на вищевикладене, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Керуючись ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України «По особовому складу» № 395 о/с від 27.11.2019р. щодо звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про національну поліцію» з посади начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 02.12.2019р.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаду начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України з 03.12.2019р.

4. Стягнути з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 222 647,5 . ( Двісті двадцять дві тисячі гривень п"ятдесять копійок).

5. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

6. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу протидії злочинам у кредитно-фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності управління захисту економіки в Одеській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України та стягнення з Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 11 404, 05 грн. (одинадцять тисяч чотириста чотири гривні п"ять копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська