Справа № 640/4680/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4680/19 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В.В.,
суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу пенсії з дати її поновлення 29 серпня 2011 року у розмірі станом на 1998 рік, без проведення перерахунків та індексацій розміру пенсії та її складових; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу пенсії на банківський рахунок, визначений останнім;
- зобов`язати відповідача перерахувати позивачу розмір пенсії за вислугу років як військовослужбовцю починаючи з 29 січня 2011 року відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 (надалі по тексту Порядок №45 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат у розмірах відповідно до пенсійного законодавства України як непрацюючому пенсіонеру, та виплачувати на банківський рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві Комерційний банк Приватбанк.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо нарахування ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з дати її поновлення 29 серпня 2011 року у розмірі станом на 1998 рік, без проведення перерахунків та індексацій розміру пенсії та її складових.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії на банківський рахунок, визначений самим ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати ОСОБА_1 розмір пенсії за вислугу років як військовослужбовцю починаючи з 29 січня 2011 року відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат у розмірах відповідно до пенсійного законодавства України як непрацюючому пенсіонеру, та виплачувати на банківський рахунок, відкритий в Акціонерному товаристві Комерційний банк Приватбанк.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга містить доводи аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, та зводиться до того, що оскільки станом на дату звернення позивача до суду йому не нарахована пенсія у новому розмірі, то відсутня підстава для нарахування компенсації втрати частини доходів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Подільського районного суду міста Києва від 27 квітня 2015 року у справі №758/14907/14-а, яка набрала законної сили 01 жовтня 2015 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Київській області та визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Київській області щодо не поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії за вислугу років, у зв`язку з виїздом на постійне проживання за кордон, зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі Закон України №2262-XII), починаючи з 29 серпня 2011 року.
Листом ГУ ПФУ у Київській області від 22 червня 2017 року №548/Ч-01 представника позивача повідомлено, що на виконання постанови Подільського районного суду міста Києва від 27 квітня 2015 року у справі №758/14907/14-а позивачу поновлено виплату раніше призначеної пенсії з 29 серпня 2011 року. Розмір грошового забезпечення, з якого позивачу проведено обрахування пенсії за рішенням суду, становить 151,80 грн, до складу якого входять: 88,00 грн посадовий оклад; 50,00 грн оклад за військове звання; 13,80 грн процентна надбавка за вислугу років 10%. До основного розміру пенсії 121,44 грн (151,80*80%) позивачу нараховано наступні доплати та підвищення: 58,17 грн підвищення до пенсії як інваліду війни ІІ групи; 16,62 грн цільова допомога на догляд за інвалідом ІІ групи; 5,20 грн доплата до пенсії за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю; 2,49 грн додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеній до 4 категорії ЧАЕС. Загальний розмір пенсії позивача становить 203,92 грн.
26 червня 2017 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою, у якій просив витребувати з відповідних організацій та установ недостатні для проведення перерахунку розміру пенсії довідки та інші необхідні документи, здійснити перерахунок розміру пенсії відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства України з дати поновлення її виплати 29 серпня 2011 року.
Листом відповідача від 04 жовтня 2017 року №1057/Ч-01 представнику позивача надіслано розрахунок пенсії позивача за період із 29 серпня 2011 року по 30 вересня 2016 року і розрахунок перерахунку пенсії з 01 жовтня 2016 року. Підстав нездійснення перерахунку та індексації пенсії з дати поновлення її виплати відповідно до вимог пенсійного законодавства відповідач у листі не зазначив.
02 травня 2018 року представник позивача вдруге звернувся до відповідача із заявою, в якій просив витребувати у відповідних організацій та установ недостатні для проведення перерахунку розміру пенсії довідки та інші необхідні документи та здійснити перерахунок розміру пенсії відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства України з дати поновлення виплати пенсії 29 серпня 2011 року. Відповіді на вказану заяву відповідач не надав.
28 вересня 2018 року представник позивача звернувся до відповідача із проханням надіслати на його адресу довідку про розмір нарахованої та виплаченої пенсії за вислугу років позивача за період із 29 серпня 2011 року по вересень 2018 року та виписку з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії. Відповіді на вказану заяву відповідач не надав.
03 грудня 2018 року представник позивача звернувся до відповідача з вимогою перерахувати позивачу розмір пенсії за вислугу років як військовослужбовцю з 29 серпня 2011 року з доплатами та підвищеннями до пенсії як інваліду Великої Вітчизняної війни ІІ групи та здійснювати виплату пенсії на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Листом від 14 січня 2019 року №3711/Ч-01 відповідачем у перерахунку розміру пенсії позивача відмовлено. В обґрунтування відмови відповідач послався на статтю 17 Закону України №2262-XII.
Вважаючи висновки відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що відповідачем суду не надано доказів, які б свідчили про здійснення ним перерахування та індексації розміру пенсії позивача з 29 серпня 2011 року, а також на те, що будь-яких зауважень щодо доводів позивача про необхідність здійснення такого перерахунку та індексації відповідачем суду не висловлено.
Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі Закон України №1058-ІV) має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Закон України № 2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Наведені положення Конституції України, Закону України №1058- ІV та Закону України №2262-ХІІ закріплюють право особи на пенсійне забезпечення у випадках, встановлених Конституцією України та переліченими законами.
Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно постанови Правління Пенсійного фонду України від 27 червня 2002 року №11-2 Про утворення головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, на базі управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі були створені відповідні головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі разом з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади. Управління підпорядковані Пенсійному фонду України.
Абзацом 3 преамбули Закону України №2262-ХІІ обумовлено, що Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Тобто, Держава гарантує для осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення.
Стаття 13 Закону України №2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку.
Так, згідно статті 63 Закону України №2262-ХІІ у редакції, чинній на момент поновлення позивачу виплати пенсії за вислугу років, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із веденням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною 2 статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчим, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України №2262-ХІІ, у редакції, чинній на момент поновлення позивачу виплати пенсії за вислугу років, при настанні обставин, які тягнуть за собою зміну розміру пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та їх сім`ям, перерахунок цих пенсій провадиться відповідно до строків, встановлених частиною 4 статті 45 Закону України №1058-ІV.
Перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений Порядком №45.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 5 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України №2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Пенсійний фонд України повідомляє у п`ятиденний строк з моменту надходження інформацій від державних органів своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку.
Головні управління Пенсійного фонду України складають у десятиденний строк з моменту надходження зазначеної інформації списки за формою згідно із додатком 1 та подають їх органам, які уповноваженні рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
На підставі списків уповноважені органи готують для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної у списку, за формою згідно із додатком 2 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.
Перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами 2 і 3 статті 51 Закону України №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.
Порядок №45 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, також передбачав, що на підставі списків уповноважені органи готували для перерахунку пенсії довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно із додатком 2 (далі - довідка) та у місячний строк подавали їх Головним управлінням Пенсійного фонду України. Головні управління Пенсійного фонду України здійснювали перерахунок пенсії на підставі довідок, що надійшли від обласних військових комісаріатів, в яких визначено розмір грошового забезпечення для такого перерахунку. Форма довідки про розмір грошового забезпечення кожної особи, зазначеної в списку, в тому числі складові грошового забезпечення, визначалася у додатку 2 Порядку №45.
На підставі викладеного суд робить висновок, що ГУ ПФУ в місті Києві здійснює перерахунок пенсії на підставі довідок, що надійшли від відповідного військового комісаріату, в яких визначено розмір грошового забезпечення для такого перерахунку. Форма довідки про розмір грошового забезпечення позивача, в тому числі складові грошового забезпечення, передбачена додатком 2 Порядку № 45.
Права самостійно визначати розміри грошового забезпечення позивачу відповідач не має.
Статтею 64 Закону України №2262-ХІІ, у свою чергу, передбачено, що призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей пенсії підвищуються відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.
Відтак, суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки відповідачем суду не надано доказів, які б свідчили про здійснення ним перерахування та індексації розміру пенсії позивача з 29 серпня 2011 року, а також про те, що будь-яких зауважень щодо доводів позивача про необхідність здійснення такого перерахунку та індексації відповідачем не висловлено, то заявлена позивачем вимога про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування позивачу пенсії з дати її поновлення 29 серпня 2011 року у розмірі станом на 1998 рік, без проведення перерахунків та індексацій розміру пенсії та її складових, такою, що підлягає задоволенню.
Окрім того, правомірно задоволена вимога про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу розмір пенсії за вислугу років як військовослужбовцю починаючи з 29 січня 2011 року відповідно до Порядку №45, з урахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат у розмірах відповідно до пенсійного законодавства України як непрацюючому пенсіонеру, та виплачувати на банківський рахунок, відкритий в АТ КБ Приватбанк, як похідна, позаяк відповідно до статті 46 Закону України №1058-ІV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Оцінюючи вимогу про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії на банківський рахунок, визначений останнім, то незважаючи на те, що позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням перераховувати пенсію на відповідний рахунок в АК КБ Приватбанк, однак, відповідач не здійснив виплату пенсії на вказаний позивачем рахунок, посилаючись при цьому на приписи статті 52 Закону України №2262-ХІІ, згідно з якою, пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.
Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банк України за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.
Поряд з наведеним, відповідно до частини 2 статті 62 Закону України №2262-ХІІ пенсії, призначені зазначеним особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом України №1058-ІV.
Частиною 1 статті 47 Закону України №1058-ІV, у свою чергу, визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка, що свідчить про правомірне задоволення судом першої інстанції вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу пенсії на банківський рахунок, визначений останнім.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, який позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області задовольнив частково.
Апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом першої інстанції у даній справі у відповідності до вимог закону.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язати вчинити певні дії залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: І. О. Лічевецький

О. М. Оксененко