Справа № 400/2357/19
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2357/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь Відродження» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2019 р. № 4, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

31 липня 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Промінь Відродження» звернулась до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 25.04.2019 року № 4.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що під час проведення фактичної перевірки відповідач дійшов безпідставних хибних висновків, що ТОВ реалізує ПММ без реєстрації як платник акцизного податку. Обставини та висновки, викладені в Акті перевірки, та на підставі яких застосовано штрафні санкції, не відповідають дійсності, а прийняте ППР суперечить чинному законодавству. Позивач зазначає, що використовує пальне виключно у своїй господарській діяльності, з метою отримання врожаю, оскільки є сільгоспвиробником. Про використання ПММ свідчать матеріальні звіти, акти списання тощо. Жодним документом не підтверджено, що позивач реалізовує ПММ з метою отримання доходу. А отже, позивач наголошує, що відповідно до норм ПК України він не є платником акцизного податку, а як наслідок, ППР про застосування штрафних санкцій винесено неправомірно та належить скасуванню.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, пославшись на те, що при проведенні перевірки було встановлено порушення товариством п.п. 212.1.15 п. 212.1 та п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України, а саме: реалізація підакцизного пального без реєстрації платником акцизного податку в сумі 1 642 337,09 грн. А оскільки позивач не був зареєстрований платником акцизного податку, то штрафні санкції до нього були застосовані правомірно, просить суд відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь Відродження» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 25.04.2019 р. № 4. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Промінь Відродження» судовий збір у сумі 24635,05 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот тридцять п`ять гривень 05 коп.).

На вказане рішення суду Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушені норми матеріального та процесуального права, обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, висновки суду є необґрунтованими та передчасними. У зв`язку з викладеним, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Відповідно до наказу від 13.03.2019 року №485 та направлень від 21.03.1019 року № 775/14-29-01-04-36, № 776/14-29-01-04-36 ГУ ДФС у Миколаївській області було проведено фактичну перевірку позивача з питань дотримання законодавства в частині обігу підакцизних товарів за період з 01.03.2016 по 29.03.2019 року.

За результатами фактичної перевірки складено акт № 38/14-29-40-01/38350404 від 01.04.2019 року.

Висновки перевірки свідчать про встановлення порушення позивачем п.п. 212.1.15 п. 212.1 та п.п. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України, а саме: реалізація підакцизного пального без реєстрації платником акцизного податку у сумі 1642337,09 грн.

Не погодившись із висновками акту перевірки 12.04.2019 року позивач подав заперечення на акт фактичної перевірки, яке отримано відповідачем 16.04.2019 року.

24.04.2019 року відповідач надав відповідь щодо результатів розгляду заперечень до акту перевірки, в якій повідомив, що ТОВ «Промінь Відродження» не надало разом із запереченнями документів, які б спростовували висновки акту перевірки та за результатами розгляду заперечень на Акт перевірки змін до акту не внесено.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №4 від 25.04.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 1642337,09 грн.

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, прийнятим відповідачем, позивач звернувся зі скаргою до ДФС України, за результатами розгляду якої 04.07.2019 року ДФС винесла рішення про відмову в задоволенні скарги позивача.

Не погодившись із висновками контролюючого органу позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із цим позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п. 19-1.1.14. п. 19-1 ст. 19 ПК України однією із функцій контролюючого органу є здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням.

Пунктом 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно із п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, в тому числі у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п. 80.2.5. ПК України).

Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п. 80.10 ст80 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.141-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України пальним є нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 212.1.15 пункту 212.1 статті 212 ПК України особа, яка реалізує пальне, є платником акцизного податку.

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що постачання товарів це будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України продаж (реалізація) товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно з підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, реалізація підакцизних товарів (продукції) - це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції ТОВ «Промінь Відродження» було укладено ряд договорів на виконання механізованих сільськогосподарських робіт із ФОП ОСОБА_1 (№ 2 від 01.04.2018 року, № 3 від 10.05.2018 року, № 18 від 03.07.2018 року, № 20 від 20.09.2018 року), за якими підрядник мав виконувати власною технікою сільськогосподарські роботи на земельних ділянках позивача, з метою здійснення робіт на землях Позивача.

Так, у договорі замовник (ТОВ «Промінь Відродження») визначив конкретні роботи за видом та обсягом, а також норми витрат палива на відповідні роботи.

Умовами договорів передбачалось, що замовник (ТОВ «Промінь Відродження») надає підряднику паливо для виконання вказаних робіт.

При цьому в договорах не передбачено перехід права власності на дизельне паливо від замовника до підрядника, тобто замовник передає пальне підряднику для використання його за його прямим призначенням, а не за передачею пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника.

Також договорами не передбачено що підрядник оплачує та/або купує у позивача дизпаливо для виконання умов укладених договорів.

Вищезазначене підтверджується наявними у матеріалах справи копіями договорів підрядника на виконання механізованих сільськогосподарських робіт № 2 від 01.04.2018 року, № 3 від 10.05.2018 року, № 18 від 03.07.2018 року, № 20 від 20.09.2018 року; копіями актів прийняття виконаних робіт № 14 згідно угоди № 2, № 18, згідно угоди № 3, № 18, згідно угоди № 18, № 20 згідно угоди № 20; копіями актів списання витрачених матеріалів (палива) від 30.04.2018 року, 30.05.2018 року, 30.07.2018 року, 10.10.2018 року; копіями матеріальних звітів по рахунку 203 за квітень 2018 року, травень 2018 року, липень 2018 року, вересень 2018 року, жовтень 2018 року.

Аналізуючи наведені норми податкового законодавства суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у випадку, коли придбане суб`єктом господарювання пальне використовується виключно для власних потреб, обов`язок реєструватися платником акцизного податку з реалізації пального згідно з п.п. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Кодексу не виникатиме, оскільки така операція не є реалізацією пального у розумінні абзацу другого п.п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Отже, у даному випадку, платник податків не вважається платником акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н.В.