Справа № 480/5330/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Опімах Л.М.

21 вересня 2021 р. Справа № 480/5330/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з ринку на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Паламарчука Віталія Віталійовича про зобов`язання вчинити дії, -

В с т а н о в и в:

17.08.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Паламарчука Віталія Віталійовича (далі - уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Паламарчук В.В.) включити дані про рахунок № НОМЕР_1 , який належить їй, до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору від 08.04.2016 року № 980-019-000218679 тип договору «Суперкапітал» (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно) на суму 20.156,29 грн.;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Паламарчука В.В. включити дані про рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , до переліку рахунків, за якими вона вкладник, як правонаступник померлого ОСОБА_3 має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по договору від 08.04.2016 року № 980-019-000218353 тип договору «Суперкапітал» (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно) на суму 20.156,29 грн.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач зазначила, що 08.04.2016 року між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-019-000002318, відповідно до якого на її ім`я було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 . Також 08.04.2016 року між нею та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» (далі ТОВ «КІЦ») було укладено договір «Суперкапітал» (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно) № 980-019-000218679, відповідно до якого вона передала кошти на умовах повернення в сумі 20.000 грн. Також було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків, яким застраховано ризик завдання матеріальних збитків страхувальнику внаслідок непередбачуваних фінансових втрат. Відповідно до умов договору, ТОВ «КІЦ» повертає їй грошові кошти та відсотки на рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» № НОМЕР_1 . 19.05.2016 року відповідно до умов Договору № 980-019-000218679 (п. 1.2) ТОВ «КІЦ» було здійснено повернення коштів на її поточний рахунок в ПАТ «Банк Михайлівський».

Також, позивач зазначила, що 08.04.2016 р. між її чоловіком ОСОБА_2 та ПАТ "Банк Михайлівський" був укладений договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-019-000002314, відповідно до якого на його ім`я було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 . 08.04.2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «КІЦ» було укладено договір «Суперкапітал» (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно) № 980-019-000218353, відповідно до якого він передав кошти на умовах повернення в сумі 20.000 грн. Також було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків, яким застраховано ризик завдання матеріальних збитків страхувальнику ОСОБА_2 внаслідок непередбачуваних фінансових втрат. Відповідно до умов договору, ТОВ «КІЦ» повертає грошові кошти та відсотки ОСОБА_2 на рахунок у ПАТ «Банк Михайлівський» № НОМЕР_2 . 19.05.2016 року відповідно до умов Договору № 980-019-000218353 (п. 1.2) ТОВ «КІЦ» було здійснено повернення коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 в ПАТ «Банк Михайлівський».

Крім того, позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер, вона як дружина на момент смерті чоловіка спільно проживала з ним, має заповіт на своє ім`я та є єдиною спадкоємицею померлого. На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 року прийнято рішення № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку". На підставі цього рішення розпочато процедуру ліквідації «ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно.

Також, позивач зазначила, що листами від 31.01.2017 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» повідомила її та її чоловіка про відсутність підстав для включення інформації до Переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, оскільки переказ коштів, здійснений ТОВ «КІЦ» з перерахування коштів на рахунки № НОМЕР_1 , який належить їй та № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на виконання договорів № 980-019-000218679 та № 980-019-000218353 відповідно, є нікчемним. Таким чином, відповідач не подав інформацію щодо неї та її чоловіка як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач вважає рішення та дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Паламарчука В.В. щодо визнання нікчемним переказу коштів, здійсненого ТОВ «КІЦ» 19.05.2016 року, та щодо невнесення змін та доповнень до Переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, протиправними та такими, що порушують її права та законні інтереси.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Паламарчук В.В. вказує, що відповідно до Закону України від 23.02.2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Тобто саме залучені банком кошти прирівнюються до вкладу. Відповідно до п. 15 Перехідних положень Закону № 4452-VI (у редакції від 15.11.2016 року) до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України від 15.11.2016 року № 1736-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» (далі Закон № 1736-VIII) віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. З поданого позову вбачається, що кошти позивача та її чоловіка були залучені фінансовою компанією як позику з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця. При цьому дані договори позики з ТОВ «КІЦ» є двосторонніми та були укладені позивачем та її чоловіком без участі Банку як повіреного, відповідно кошти, що вносилися за такими договорами, не є вкладом у розумінні Законом України від 07.12.2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі Закон № 2121-III) та Закону № 4452-VI. За таких обставин клієнт не може бути прирівняний до вкладника проблемного банку, адже правовідносини, які склалися між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський», не мають відношення до вкладу. Відповідно, гарантії Закону № 4452-VI на ситуацію з позивачем не поширюються.

Крім того, відповідач зазначив, що під час перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, комісією встановлено, що на дату укладення договорів та здійснення правочинів відносно Банку діяла постанова № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого контролю за діяльністю банку», відповідно до якої для ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема, встановлені обмеження, у тому числі не здійснювати кредитні операції в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов`язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам. Під час перевірки уповноваженою особою Фонду було виявлено, що 19.05.2016 року Банк уклав із ТОВ «КІЦ» Договір відступлення прав вимоги № 2. Банк здійснив розрахунок за даним договором, а саме провів кредитну операцію з юридичною особою на суму 180.966.027,90 грн. як «Оплата за договором відступлення права вимоги № 2» від 19.05.2016 року. Таким чином, Банком порушено обмеження, застосовані Постановою № 917, в частині проведення кредитних операцій на підставі укладеного з ТОВ «КІЦ» Договору відступлення прав вимоги № 2 за відсутності права на укладення такого правочину. Отже, Договір відступлення прав вимоги № 2 від 19.05.2016 року був укладений з порушенням чинного законодавства України, вимог Національного банку України та внутрішніх процедур Банку, а тому вказані правочини, в тому числі і правочин з перерахування (повернення позики) коштів позивачці та її чоловіку, є нікчемними відповідно до положень п.п. 2, 7, 8, 9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Отже, оскільки кошти отримувалися позивачем на підставі договору позики, що не є вкладом або коштами, прирівняними до вкладу, у розумінні чинного законодавства, а також кошти, які обліковуються на рахунку позивача, відображені на такому рахунку внаслідок вчинення нікчемного правочину, в Уповноваженої особи відсутні підстави для включення позивача до переліку рахунків вкладників.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .

Так, судовим рішенням зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Паламарчука В.В. включити дані про рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , до переліку рахунків, за якими вкладник ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 08.04.2016 року № 980-019-000218679, тип договору "Суперкапітал" (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно), на суму 20.156,29 грн.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Паламарчука В.В. включити дані про рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , до переліку рахунків, за якими вкладник ОСОБА_1 , як правонаступник померлого ОСОБА_2 має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 08.04.2016 року № 980-019-000218353, тип договору "Суперкапітал" (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно), на суму 20.156,29 грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що кошти, які надійшли від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточний рахунок позивача та її чоловіка, у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є вкладом. Жодна з підстав, вказаних у ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не має відношення до правочинів, вчинених ПАТ "Банк Михайлівський" у правовідносинах з позивачем та її чоловіком (зокрема, й стосовно зарахування коштів на їх рахунки у банку).

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судовим встановлено, що 08.04.2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Банк Михайлівський" укладений договір банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" № 980-019-000002318, відповідно до якого на ім`я позивача відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 .

08.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КІЦ» укладено договір "Суперкапітал" (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно) № 980-019-000218679, відповідно до якого вона передала кошти на умовах повернення в сумі 20.000 грн. Внесення коштів підтверджується квитанцією № QS466701 від 08.04.2016 року. Також укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків, яким застраховано ризик завдання матеріальних збитків страхувальнику ОСОБА_1 внаслідок непередбачуваних фінансових втрат. Відповідно до умов договору, ТОВ «КІЦ» повертає грошові кошти та відсотки ОСОБА_1 на рахунок у ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_1 (а.с.18,19, 20, 21).

19.05.2016 року відповідно до умов Договору № 980-019-000218679 (п. 1.2) ТОВ «КІЦ» здійснено повернення коштів на поточний рахунок позивача в ПАТ "Банк Михайлівський".

08.04.2016 року між чоловіком позивачки ОСОБА_2 та ПАТ "Банк Михайлівський" укладений договір банківського рахунку "Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)" № 980-019-000002314, відповідно до якого на його ім`я відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 . 08.04.2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «КІЦ» укладено договір "Суперкапітал" (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно) № 980-019-000218353, відповідно до якого він передав кошти на умовах повернення в сумі 20.000 грн. Внесення коштів підтверджується квитанцією № QS119601 від 08.04.2016 року. Також було укладено договір добровільного страхування фінансових ризиків, яким застраховано ризик завдання матеріальних збитків страхувальнику ОСОБА_2 внаслідок непередбачуваних фінансових втрат. Відповідно до умов договору, ТОВ «КІЦ» повертає грошові кошти та відсотки ОСОБА_2 на рахунок у ПАТ "Банк Михайлівський" № НОМЕР_2 (а.с.28, 29, 30, 31).

19.05.2016 року відповідно до умов Договору № 980-019-000218353 (п. 1.2) ТОВ «КІЦ» здійснено повернення коштів на поточний рахунок ОСОБА_2 в ПАТ "Банк Михайлівський".

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, позивач як дружина на момент смерті чоловіка спільно проживала з ним, має заповіт на своє ім`я та є єдиною спадкоємицею померлого (а.с. 35-38).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 року № 14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 року прийнято рішення № 812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 року № 124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року № 1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку". На підставі цього рішення розпочато процедуру ліквідації "ПАТ "Банк Михайлівський" з 13.07.2016 року до 12.07.2018 року включно.

На заяви позивача та її чоловіка від 05.12.2016 року про включення інформації про них до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, та проведення їм виплати відшкодування коштів 20.000 грн., листами від 31.01.2017 року № ЗГ1/14197 та № ЗГ1/13429 повідомлено про нікчемність правочину, а саме що переказ коштів, здійснений ТОВ "КІЦ" з перерахування коштів на рахунки № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 та № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 на виконання договорів № 980-019-000218679 та № 980-019-000218353 відповідно, є нікчемним (а.с. 22, 23, 32, 33).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами урегульовано Законом № 4452-VI.

Згідно з абз.1 ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200.000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Метою Закону № 4452-VI є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI, система гарантування вкладів фізичних осіб являє собою сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб`єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Частиною 1 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять.

Згідно з ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, з огляду на вказане, договори позики між позивачем та ТОВ «КІЦ» з дня повернення повної суми коштів та процентів за нею, вважається припиненими, а обов`язки ТОВ «КІЦ» перед позивачем виконаними, а отже, взаємовідносини сторін по даним договорам припиняються з моменту повернення коштів позивачу.

Як встановлено судовим розглядом, повернення ТОВ «КІЦ» коштів на поточний рахунок позивача у ПАТ "Банк Михайлівський" було здійснено 19.05.2016 року.

Тобто, кошти, які надійшли від ТОВ «КІЦ» на поточний рахунок позивача на момент прийняття рішення про ліквідацію банку, у розумінні Закону № 4452-VI є вкладом, а позивач належить до числа осіб, на яких поширюються гарантій відшкодування вкладів, протилежна позиція апелянта відповідно є помилковою.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені ст. 38 цього Закону.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядку № 14 (у редакції на час спірних правовідносин) Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку такі переліки:

1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення;

2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення;

3) переліки: рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до ст. 52 Закону № 2121-III, або мають інші фінансові привілеї від банку; осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 Закону.

ГСР визначаються за кожним рахунком окремо.

Переліки, зазначені у цьому пункті, надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються назви переліків, кількість інформаційних рядків та підсумкові значення сум.

Переліки на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) складаються в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та засвідчуються підписами уповноваженої особи Фонду, головного бухгалтера банку та відбитком печатки банку (за наявності), в електронному вигляді - у csv-файлах. Дані на паперових носіях та в електронному вигляді повинні бути ідентичними.

Інформація про вкладника в переліках має забезпечувати можливість його ідентифікації відповідно до законодавства.

Переліки в електронному вигляді можуть бути передані до Фонду засобами електронної пошти Національного банку України.

Перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п. 4-6 ч. 4 ст. 26 Закону, формується на підставі файла «N» та включає інформацію тільки про осіб, які були вкладниками (мали вклади у банку) та поіменовані у файлі «N».

Перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (далі - Перелік), формується за структурою, визначеною додатком 4 до цього Положення, та не включає інформацію про вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону.

Протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.

Згідно п. 2 розділу ІІІ Порядку № 14 Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

Частиною 4 ст. 26 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону № 2121-III, - протягом року до дня прийняття такого рішення); 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону № 2121-III, - один рік до дня прийняття такого рішення); 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до ст. 52 Закону № 2121-III, або мають інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах; 11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Колегія суддів зауважує, що до матеріалів справи не надано доказів того, що кошти за вкладом позивача підпадають під визначений перелік підстав для відмови у відшкодуванні коштів.

Доказів, що позивач в числі інших вкладників була обізнана про будь-які зловживання за участю ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "КІЦ" у сфері банківських та інших фінансових послуг матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, серед іншого, з таких, зокрема, підстав: банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Приписами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, яка полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальне поняття недійсності правочину встановлено ст. 215 ЦК України відповідно до змісту частин 2 та 3 якої, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Колегія суддів зауважує, що з аналізу вищевказаних норм вбачається, що Уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення нікчемних, однак дане право не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину. Тобто, саме по собі твердження про нікчемність правочину є недостатнім для визнання його таким, оскільки у даному випадку воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Отже, якщо Уповноважена особа Фонду вважає правочин нікчемним, вона зобов`язана викласти відповідне обґрунтування з посиланням на передбачені ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI підстави визнання правочину нікчемним.

З матеріалів справи вбачається, що в обґрунтування твердження про неможливість включення рахунку позивача та рахунку її померлого чоловіка до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідач посилається на нікчемність договорів відступлення прав вимоги, укладених між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "КІЦ", в результаті яких за рахунок коштів, відображених на рахунку юридичних осіб були проведені операції з перерахування коштів на поточні рахунки фізичних осіб-позикодавців, в тому числі позивача та її чоловіка, відкриті у банку, як повернення коштів за раніше укладеними договорами позики.

Колегія суддів зазначає, що ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п.п. 1.24, 1.30 ст. 1 Закону України від 05.04.2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Як вбачається з матеріалів справи, тимчасовою адміністрацією ПАТ "Банк Михайлівський" складено акт № 3 від 01.06.2016 року про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності. З вказаного акту слідує, що 19.05.2016 року банком виконано платіжні документи ТОВ "КІЦ" з перерахування коштів на рахунки 2445 фізичних осіб у сумі 206.980.863, 90 грн., при цьому фінансових можливостей товариства, зокрема залишку коштів, було недостатньо для проведення вищенаведених правочинів (а.с. 69).

В додатку № 1 до акту № 3 комісії по перевірці правочинів, що є нікчемними, зазначено: що банком укладено правочини (здійснені транзакції), умови яких передбачають передачу майна з метою надання окремому кредитору переваги (пільги), прямо не встановленого для нього законодавством чи внутрішніми документами банку; що банк здійснив операції з порушенням вимог законодавства, що призвели до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку (а.с. 70).

19.05.2016 року ТОВ "КІЦ" перераховано кошти на виконання договорів № 980-019-000218679 та № 980-019-000218353 від 08.04.2016 року на розрахунковий рахунок позивача № НОМЕР_1 та ОСОБА_2 № НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Михайлівський".

Договори відкриття рахунку позивачем та її чоловіком у ПАТ "Банк Михайлівський" Фондом та його уповноваженими особами нікчемним не визнався.

Однак, жодна з підстав, вказаних у ст. 38 Закону № 4452-VI, не має відношення до правочинів, вчинених ПАТ "Банк Михайлівський" у правовідносинах з позивачем та її чоловіком (зокрема, й стосовно зарахування коштів на їх рахунки у банку).

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України визначено, що питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом.

Разом з тим, в матеріалах справи, відсутні докази про існування відповідного судового рішення щодо визнання недійсним правочину.

Приписами ч. 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, повернення ТОВ "КІЦ" коштів на банківський рахунок позивача та її чоловіка у ПАТ "Банк Михайлівський" здійснено 19.05.2016 року, а тому кошти на момент прийняття рішення про ліквідацію Банку перебували на поточному рахунку позивача та її чоловіка, відкритому в ПАТ "Банк Михайлівський".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було безпідставно не включено позивача та її чоловіка до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за рахунком № НОМЕР_1 на суму 20.156,29 грн. та за рахунком № НОМЕР_2 на суму 20.156,29 грн.

Отже, відповідачем не було доведено наявності правових підстав, визначених Законом № 4452-VI, для не включення позивача та її чоловіка до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Щодо доводів апелянта, що повернені ТОВ "КІЦ" кошти на банківський рахунок позивача та її чоловіка у ПАТ "Банк Михайлівський" не є вкладом у розумінні Закону № 2121-III та Закону № 4452-VI, а відтак не є сумою коштів, прирівняних до вкладів, і гарантії, визначені Законом № 4452-VI, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за правилами ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Тобто, у разі наявності підстав для включення даних про рахунки вкладника, які раніше не були включені до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.

Оскільки кошти надійшли позивачу та її чоловіку на їх рахунки до часу введення тимчасової адміністрації банку, посилання на положення п.п. 7-9 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, як на підставу визнання правочинів (транзакцій) нікчемними та не включення рахунків позивача та її чоловіка до відповідного переліку, є необґрунтованими та такими, що належними доказами не підтверджені.

Щодо доводів апелянта з посиланням на набуття чинності Законом № 1736-VIII ", колегія суддів зазначає наступне.

Законом № 1736-VIII розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4452-VI доповнено п. 15 такого змісту: "До вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом № 1736-VIII віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом № 1736-VIII розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної ч. 1 ст. 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників".

Зазначений закон набув чинності 19.11.2016 року.

Однак, в даному випадку немає підстав для застосування пункту 15 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 4452-VI, оскільки немає необхідності в прирівнянні коштів, отриманих позивачем та її чоловіком на свої рахунки в ПАТ "Банк Михайлівський" від ТОВ "КІЦ" на виконання умов укладеного між ними договору до вкладу. Вказані кошти й без такого прирівняння відповідають поняттю "вклад", вказаному в п. 3 ч.1 ст. 2 Закону № 4452-VI.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, так як гарантований конституційний принцип непорушності (приватної власності). Фізична особа (вкладник) є власником грошових коштів на рахунку, яким він володіє, і його право власності, в силу статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України, є непорушним.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини в справі "Золотас проти Греції" стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Капітал Банк АД проти Болгарії" (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

У справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (пункт 35, № 68385/10 та № 71378/10).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявності правових підстав вважати договір нікчемним та, відповідно, застосовувати наслідки нікчемності до даних договорів, так само, як не доведено наявність інших правових підстав, визначених Законом № 4452-VI, для невключення позивача та її чоловіка до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З урахування вказаного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Паламарчука В.В. включити дані про рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , до переліку рахунків, за якими вкладник ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 08.04.2016 року № 980-019-000218679, тип договору "Суперкапітал" (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно), на суму 20.156,29 грн. та зобов`язання уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Паламарчука В.В. включити дані про рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , до переліку рахунків, за якими вкладник ОСОБА_1 , як правонаступник померлого ОСОБА_2 має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 08.04.2016 року № 980-019-000218353, тип договору "Суперкапітал" (Інвестиційний) (з виплатою процентів щомісячно), на суму 20.156,29 грн.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача означених висновків колегії суддів не спростовують.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» з ринку залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова