Справа № 200/9015/21
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р. Справа№200/9015/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, 87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1а)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті Телеком» (, 87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Громової, 63)

про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 78499 грн. 58 коп.

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті Телеком» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 77187 грн. 18 коп. та пеню у розмірі 1312 грн. 40 коп. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 26 серпня 202 року).

Ухвалою від 22 липня 2021 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження в адміністративній справі № 200/9015/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

26 серпня 2021 року на адресу суду позивачем була надана заява про зменшення розміру позовних вимог, де просив суд стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 77187 грн. 18 коп. та пеню у розмірі 1312 грн. 40 коп.

Ухвалою від 27 серпня 2021 року суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог, де позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Державного бюджету України адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 77187 грн. 18 коп. та пеню у розмірі 1312 грн. 40 коп.

За правилами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Позивач у позовній заяві зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у відповідача у 2020 році складала 39 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 1 особу, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу повинно було складати 2 особи, кількість нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю складало 1 одиницю, фонд оплати праці штатних працівників складав 3010 грн. 30 коп. На підставі наведеного, враховуючи наведені відповідачем у звітності за формою № 4-Д дані, відділенням Фонду було зменшено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування (однієї) особи з інвалідністю, яка склала 77187,18 грн., замість 84827,50 грн. заявлених. Також зазначає, що на адресу відділення Фонду надійшла з Маріупольського міського центру зайнятості відповідь на запит № 07/1986/06-16/21 від 2 червня 2021 року, з якої вбачалося, що відповідач протягом 2020 року не надавав до Маріупольського міського центру зайнятості звіти формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)», тому особи з інвалідністю центром зайнятості до відповідача на підприємство не направлялися.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що позовні вимоги визнає частково. Позивач фактично не заперечує щодо факту порушення, проте заперечує проти розрахунків суми санкцій та пені. Зазначає, що відповідно до Звітності ТОВ «ТРІНІТІ ТЕЛЕКОМ» за формою № 10-ПОІ (річна) про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік у рядку 04 відображена сума фонду оплати праці штатних працівників облікового складу, зазначених у рядку 01, за звітний рік згідно п. 10 Інструкції № 591. Ця сума становить 2993,0 тис. грн. Відповідно середньорічна заробітна плата штатного працівника, яка відображена у рядку 05 і розрахована згідно з п.11 Інструкції № 591, становить 74827,50 грн. Позивач в своєму адміністративному позові до відповідача надає розрахунок суми коштів адміністративно-господарських санкцій, враховуючи не фонд оплати праці штатних працівників, а загальну суму нарахованої заробітної плати, винагороди за виконану роботу (надані послуги за договорами ЦПХ), оплати допомоги по тимчасової непрацездатності та допомоги у зв язку з вагітністю та пологами у 2020 році, яка була надана Фонду Головним управлінням Пе¬нсійного фонду України в Донецькій області (згідно додатку 10 до Позовної заяви) та яка дійсно складає 3393,1 тис грн.Враховуючи вище наведене, розмір пені за несплату адміністративно-господарських також необхідно зменшити для приведення у відповідність до встановленої у відзиві суми адміністративно-господарських санкцій. Розмір пені розраховується виходячи із наступного розрахунку:

1. Вихідні дані для розрахунку суми пені:

1.1. Сума заборгованості адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця

для осіб з інвалідністю у 2020 р. - 74827,50 грн.

1.2. Ставка Національного банку України, з 16.04.2021 - 7,5%.

1.3. Кількість днів у поточному році - 365.

1.4 Відсотки НБУ, законодавчо встановлені для розрахунку розміру пені - 120 %.

1.5. Період, за який нарахована пеня: з 16.04.2021 по 09.07.2021.

1.6. Кількість діб, за які нарахована пеня - 85.

2. Розрахунок суми пені.

2.1. Розрахунок розміру ставки для визначення пені: (7,5x120) : 100 = 9.

2.2. Розрахунок однодобового розміру пені: 9:365 = 0,02%.

2.3. Розрахунок суми пені за один день прострочення: (74 827,50x0,02) : 100 = 14,97 грн.

2.4. Сума пені, яку необхідно сплатити: 14,97x85= 1 272,07 грн.

Враховуючи вище наведене, відповідач вважає, що вимоги позивача щодо суми позову не відповідають закону, і повинні складати 76099,57 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Трініті Телеком» є юридичною особою, зареєстрованою за кодом .

26 лютого 2021 року на адресу Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від відповідача надійшов звіт форми № 10-ПОІ «Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік».

У наданому на виконання вимог чинного законодавства до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіті форми № 10-ПОІ за 2020 рік відповідач зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (рядок 01) у 2020 році - 40 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02) - 2 особи (з них за статтю 1 чоловік та 1 жінка; за місцем проживання фактично проживають у місті 1 чоловік та 1 жінка; за місцем проживання фактично проживають у сільських населених пунктах та селищах - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 18 до 35 років - 0 чоловіків та 0 жінок; за віком від 36 до 60 років - 0 чоловік та 1 жінка; за віком понад 60 років - 1 чоловік та 0 жінок); кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (рядок 03) - 2 особи; фонд оплати праці штатних працівників (рядок 04) 2993,0 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника (рядок 05) 74,8 грн.; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (рядок 06) - прочерк (копія звіту форми № 10-ПОІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік.

21 травня 2021 року відділення Фонду направило запит до Головного управління ПФУ у Донецькій області щодо отримання інформації про середньооблікову кількість штатних працівників відповідача.

За інформацією Головного управління ПФУ у Донецькій області, яка була сформована відносно відповідача на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу у відповідача становила: за січень 2020 року складала 40 осіб, з яких 2 особи з інвалідністю; за лютий 2020 року складала 40 осіб, з яких 2 особи з інвалідністю; за березень 2020 року складала 40 осіб, з яких 2 особи з інвалідністю; за квітень 2020 року складала 40 осіб, з яких 2 особи з інвалідністю; за травень 2020 року складала 39 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за червень 2020 року складала 39 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за липень 2020 року складала 39 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за серпень 2020 року складала 39 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за вересень 2020 року складала 40 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за жовтень 2020 року складала 40 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за листопад 2020 року складала 40 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю; за грудень 2020 року складала 39 осіб, з яких 1 особа з інвалідністю.

За інформацією Головного управління ПФУ в Донецькій області, яка була сформована відносно відповідача на підставі звітності підприємства про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (Форма № Д4) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у відповідача у 2020 році складала - 40 осіб, а середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність у 2020 році ГУ ПФУ в Донецькій області, на підставі поданої підприємством звітності, складала -1 особу.

Як зазначає позивач в уточненому позові та не напечерується відповідачем, відділенням Фонду після отримання відзиву на позовну заяву було прийнято рішення самостійно в телефонному режимі зв`язатися з представником відповідача для отримання від нього звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (Форма № 4-Д (місячна) за 12 місяців 2020 року для проведення звірки з даними отриманими зі звіту за формою № 10-ПОІ та даними отриманими згідно листа ГУ ПФУ у Донецькій області.

Представником відповідача було надано на електронну адресу відділення Фонду вищезазначену звітність за формою № 4-Д за 12 місяців 2020 року.

З наданої звітності, наявної в матеріалах справи вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у Відповідача у 2020 році складала 39 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 1 особу, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу повинно було складати 2 особи, кількість нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю складало 1 одиницю, фонд оплати праці штатних працівників складав 3010,30 грн.

На підставі наведеного, враховуючи наведені відповідачем у звітності за формою № 4-Д дані, відділенням Фонду було зменшено суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування (однієї) особи з інвалідністю, яка склала 77187,18 грн., замість 84827,50 грн. заявлених.

21 травня 2021 року позивачем було направлено запит до Маріупольського міського центру зайнятості № 03-13/536 щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою № 3-ПН. інформації щодо направлення до відповідача осіб з інвалідністю для працевлаштування, інформації про відмови з боку відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, інформації щодо запропонованих відповідачем в односторонньому порядку умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю, а також отримання інформації щодо наявності заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю.

10 червня 2021 року на адресу позивача надійшла відповідь на вищезазначений запит № 07/1986/06-16/21 від 2 червня 02021 року, з якої вбачалося, що відповідач протягом 2020 року не надавав до Маріупольського міського центру зайнятості звіти формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії осіб з інвалідністю)», тому особи з інвалідністю центром зайнятості до відповідача на підприємство не направлялися.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 №875-ХII (далі - Закон № 875).

Згідно з статті 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За змістом частин 2 та 3 статті 19 Закону № 875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю; самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частинами 9 та 10 статті 19 Закону №875 передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, а у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Отже, виходячи з наведених вимог закону, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком осіб з інвалідністю для працевлаштування.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в постановах від 20 червня 2011 року по справі №21-60а11, від 26 червня 2012 року по справі №21-105а12, від 02 квітня 2013 року по справі №21-95а13, від 16 квітня 2013 року по справі №21-81а13.

Приписами статті 20 вказаного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно - господарських санкцій, за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається у розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, що використовує найману працю.

Згідно з частиною 2 статті 20 Закону № 875 порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Нормами наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджена форма звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Згідно з вимогами названого Порядку форма N 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Частиною першою статті 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Згідно частини 2 вказаної статті передбачено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині 1 статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Разом з тим, законом передбачено випадки, у яких суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин, зокрема і підстави для звільнення від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що передбачені адміністративно-господарські санкції), регламентовано главою 24 Господарського кодексу України (Загальні засади відповідальності учасників господарських відносин).

Так, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Згідно з підпунктом 3 частини 3 статті 50 Закону України від 05.07.2012 №5067 "Про зайнятість населення" роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Аналіз наведених норм права свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для інвалідів відповідно до нормативу та подавати, інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Судом встановлено, що 26 лютого 2020 року відповідачем подано до Донецького обласного відділення відповідача звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік.

Як вбачається змісту обробленої інформації, наданої Головним управлінням ПФУ в Донецькій області, у позивача середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 39 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 1 особа, а кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу повинно було складати 2 особи, кількість нестворених робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю складало 1 одиницю.

Отже, як встановлено судом та не заперечується сторонами, у відповідача за звітний 2020 рік була працевлаштована лише одна особа з інвалідністю, замість двох, що свідчить про порушення відповідачем нормативів місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того, суд зазначає, що 31 травня 2015 року наказом Міністерства праці та соціальної політики України від № 316 було затверджено форму звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок подання форми звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Відповідно до вимог зазначеного Порядку форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, з наведеного слідує, що до обов`язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, також відноситься надання Державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи копії листа Маріупольського міського центру зайнятості, позивачем не були подані звіти за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону № 875 підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проте, із наданих суду письмових доказів слідує, що відповідач протягом звітного 2019 року не подавав до Державної служби зайнятості звіту форми № 3-ПН, подавав лише у лютому та квітні 2020 року, що свідчить про ненадання органам, що здійснюють працевлаштування осіб інформації необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

У постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 825/1276/16 зазначено, що суд відхиляє доводи Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Горизонт» викладені в касаційній скарзі про те, що ним вжито усіх необхідних заходів для виконання нормативу з працевлаштування інвалідів та недопущення адміністративно-господарського правопорушення, про що свідчить, зокрема, подання звітів до центру зайнятості, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ним було подано звіти про наявність вакантних робочих місць (форма № 3-ПН) за січень - березень 2015 року, а за квітень - грудень 2015 року звіти не подавалися, що є свідченням неналежного виконання відповідачем обов`язку надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Такого ж змісту позиція викладена Верховним Судом України у постановах у справі № 21-60а11 від 20.06.2011, № 21-105а12 від 26.06.2012, № 21-95а13 від 02.04.2013, в яких зазначено, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, за умови, що підприємство вжило усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. При цьому такими заходами є подання підприємством до центру зайнятості звітів по формі 3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, тобто факт повідомлення компетентного держаного органу про виділення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, з позиції Верховного Суду та Верховного суду України, чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що до обов`язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім створення відповідних робочих місць, відноситься також надання Державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування, і саме подання такої інформації (звітність форми № 3-ПН) відповідного року може свідчити про вчинення роботодавцем усіх дій, необхідних для працевлаштування інвалідів, і, відповідно, про наявність підстав для звільнення від відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Будь-які інші дії роботодавців не виправдовують та не звільняють від відповідальності за порушення правил господарської діяльності.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем всупереч вимог Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70 не було подано до Маріупольського міського центру зайнятості звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за 2020 рік.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач у встановленому порядку не надав інформацію про попит на робочу силу (вакансії), що означає, що в такому випадку учасник господарських відносин не вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Вищенаведена позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленою в постанові від 26.06.2018 у справі № 806/1368/17.

За таких обставин суд вважає правомірним застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій. Суд зазначає, що розмір адміністративно-господарських санкцій та пені є математично правильним та складеним на підставі звітності відповідача за формою № 4-Д за 2020 рік, наданою відповідачем позивачу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Фонду соціального захисту інвалідів (, 87555, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Серова, 1а) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті Телеком» (, 87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Громової, 63) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у сумі 78499 грн. 58 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трініті Телеком» (, 87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Громової, 63) на користь Державного бюджету України адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 77187 грн. (сімдесят сім тисяч сто вісімдесят сім гривень) 18 коп. та пеню у розмірі 1312 грн. (одна тисяча триста дванадцять гривень) 40 коп. на р/р UА0005584 в Донецьке ГУК/Бахмутська МТГ/50070000, ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785; код платежу 50070000, ЄДРПОУ відділення Фонду (стягувана) 13492430.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 21 вересня 2021 року. Повне судове рішення складено 21 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар