Справа № 120/1581/20-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1581/20-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Юлія Миколаївна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

20 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати п. 23 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 07.02.2020 року №16 про відмову ОСОБА_1 як військовослужбовцю за контрактом у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 24.12.2019 року, внаслідок травми, пов`язаної і захистом Батьківщини із застосуванням принципу in dubio pro tributario, віддавши перевагу найбільш сприятливому для нього тлумаченню Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, щодо права ОСОБА_1 на одноразову грошову допомогу;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 як військовослужбовцю за контрактом одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому вперше при первинному огляді інвалідності ІІІ групи з 24.12.2019 року, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019 року відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 з урахуванням проведених виплат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він звернувся до Міністерства оборони України через військову частину НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги згідно з ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду ІІІ групи з 24.12.2019 року. Проте, п. 23 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 №16 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі спливом дворічного терміну з моменту встановлення втрати працездатності. З таким рішенням Міністерства оборони України ОСОБА_1 не погоджується та вважає його протиправним. Позивач зазначив про те що, відповідач при винесенні оскаржуваного рішення не врахував той факт, що МСЕК за результатами первинного огляду 24.12.2019 року вперше встановила інвалідність внаслідок травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, тому обмеження, передбачені ч. 4 ст. 16-3 Закону України № 2011-ХІІ від 20.12.1991 року "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 до спірних правовідносин не застосовуються.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 23 протоколу комісії Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 24.12.2019 року внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 року №16.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , військовослужбовцю за контрактом, одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з 24.12.2019 року внаслідок поранення, травми пов`язаних із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в Порядку затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, з урахуванням проведених виплат.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Силах України, що підтверджується довідкою відповідача від 07.02.2020 року №85.

У період з 06.04.2015 року по 02.06.2015 року позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується відповідною довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2019 року №584.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2015 року №350/135/1/2067/ПС про обставини травми ОСОБА_1 09.04.2015 року отримав бароакутравму лівого вуха, струс головного мозку, закриту черепно-мозкову травму, під час обстрілу позицій загону 120 мм САО "НОНА" на службі в зоні проведення АТО.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 28.07.2015 року №1341 отримана позивачем травма, ТАК, пов`язані із виконанням обов`язків військової служби.

Унаслідок цього Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 2 позивачеві встановлено 20 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою Вінницького обласного МСЕК № 2 серії 10ААА № 122356 від 05.10.2015 року.

Позивач отримав одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням 20 % втрати працездатності, без встановлення інвалідності у сумі 19292,00 грн. відповідно до п. 7 Порядку № 975, що підтверджується витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 07.02.2020 року №16.

Постановою Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 05.11.2019 року №380 по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв встановлено, що отримана позивачем травма пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується витягом із протоколу засідання ВЛК ЦР по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв. При цьому постанову про причинний зв`язок по довідці №1341, виданій 28.07.2015 року військово-лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону скасовано.

За результатами первинного огляду Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 2 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії 12ААБ №637057 від 24.12.2019 року.

Департаментом соціальної політики населення Вінницької міської ради позивачеві встановлено статус особи з інвалідністю ІІІ групи, що підтверджується посвідченням особи з інвалідністю ІІІ групи серії НОМЕР_2 від 14.01.2020 року.

ОСОБА_1 14.01.2020 року звернувся до Міністерства оборони України через військову частину НОМЕР_1 з пакетом документів щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності.

Пунктом 23 рішення комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07.02.2020 року №16 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з абзацом 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що скільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Суд зазначив, що в силу вимог ст. 58 Конституції України, норма Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01.01.2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлювати часовий проміжок для встановлення первинної групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності), оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача, починаючи з 17.12.2019 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

При цьому, ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності, однак, разом з тим, суд бере до уваги і те, що ІІІ група інвалідності встановлена позивачеві вперше.

Також з посиланням на положення статті 58 Конституції України суд першої інстанції констатував про неможливість застосування до спірних правовідносин положень абз. 2 частини 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, яка набрала чинності 01.01.2017, тобто після встановлення позивачу часткової втрати працездатності.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач та Військова частина НОМЕР_1 подали апеляційні скарги, в яких просять рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В апеляційних скаргах Міністерство оборони України та Військова частина НОМЕР_1 зазначають про помилковість висновків суду першої інстанції. На думку скаржників чинне законодавство дійсно допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, але при цьому право на отримання такої допомоги обмежено дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Позивачу встановлено інвалідність понад дворічний термін після встановлення втрати працездатності, а тому він не має права на доплату грошової допомоги.

Окрім того, Міністерство оборони України звернулося до апеляційного суду із заявою про поворот виконання судового рішення, в якій просило: за результатами розгляду справи №120/1581/20-а та у випадку скасування рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 допустити поворот виконання судового рішення у справі, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України 460958,00 грн, які виплачено на виконання судового рішення у даній справі.

Позивач подав відзив, в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що відмовляючи в призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на те, що встановлення групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, відповідач порушує його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановлення інвалідності 3 групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Також зазначає, що під час огляду органами МСЕК 24.12.2019 року йому вперше при первинному огляді встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, тому обмеження встановлені ч. 4 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" його не стосуються.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 №2011-XII).

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з нормами пункту "б" частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону №2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 975 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 975 визначено: якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII та пункту 8 Порядку № 975.

У справах цієї категорії насамперед потрібно встановити, які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.

Так, спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при встановленні йому ІІІ групи інвалідності з 24 вересня 2020 року.

Закон №2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04 липня 2012 року № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01 січня 2014 року і застосовується до правовідносин, що виникли після 01 січня 2014 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (набрав чинності з 01 січня 2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом 2 такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві норми (абзац 1-2 пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 викладений такий правовий висновок про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:

1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;

3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).

У цій самій справі Верховний Суд зазначив, що оскільки між первинним установленням інвалідності та повторним оглядом, за наслідками якого було установлено ІІ групу інвалідності, минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

За приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що з моменту встановлення позивачу ступеня втрати професійної працездатності (05.10.2015) до дня визначення ІІІ групи інвалідності (24.12.2019) минуло понад два роки, та з огляду на абз. 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі чи допомоги, що призначається та виплачується військовослужбовцю, якому вперше встановлюється інвалідність внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, оскільки законом у такому разі виплата не передбачена.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеного у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957 у подібних правовідносинах Верховний суд зазначив, що дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах від 02 квітня 2021 року у справі № 806/1197/18, від 29 липня 2021 року у справі №640/9186/19, від 16 серпня 2021 року у справі №1.380.2019.003765.

Апеляційний суд зауважує, що факт отримання позивачем одноразової допомоги за наслідками встановлення 20% втрати працездатності, з наведених підстав, не свідчить про законність заявленої вимоги щодо отримання позивачем такої допомоги, як особою з інвалідністю ІІІ групи.

Враховуючи зазначені обставини справи та положення чинного законодавства колегія суддів вважає правомірною відмову Міністерством оборони України у призначенні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо заяви про поворот виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09.10.2020 на користь позивача виплачено кошти в розмірі 460958,00 гривень.

Питання повороту виконання судових рішень визначені статтею 380 КАС України. Суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою наведеної вище статті КАС України, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи за результатами перегляду рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Як зазначив, в своєму рішенні Конституційний Суд України від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Таким чином, з наведених правових норм випливає, що за допомогою інституту повороту, виконання судового рішення, яке було скасоване або змінене, зокрема, у такий спосіб, що стягувач повинен повернути боржнику те, що він отримав за таким судовим рішенням.

Особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ визначено статтею 381 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказаною нормою встановлено, що поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Аналіз наведеної норми передбачає обмеження на поворот виконання судового рішення в окремих категоріях справ про відшкодування шкоди:

- заподіяної суб`єктом владних повноважень,

- заподіяної каліцтвом,

- заподіяної іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи;

Також обмеження на поворот виконання судових рішень встановлені у справах:

- про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів;

- рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби.

У вказаних випадках поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.09.2020 року по справі №818/678/17.

Як убачається з матеріалів справи, предметом розгляду в даній справі є зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням позивачу групи інвалідності.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі; це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - військовослужбовцю виплачується гарантована державою виплата (одноразова грошова допомога), що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Таким чином, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є видом гарантованого державою забезпечення (грошового утримання) у відносинах публічної (військової) служби. Крім того вона є компенсаційною виплатою, яка виплачується за шкоду, заподіяну каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я чи смертю.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що на спірні правовідносини з приводу виплати позивачу одноразової грошової допомоги поширюються приписи статті 381 КАС України.

Отже, згідно з цією нормою не допускається поворот виконання судових рішень у вище зазначеній категорії справ за винятком випадків повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей або поданням підроблених документах.

Тобто, якщо особа добросовісно одержувала за скасованим чи зміненим в подальшому судовим рішенням певні виплати, то вона не повинна повертати ці кошти чи надміру одержані кошти. З набранням законної сили новим судовим рішенням вона лише втрачає право на одержання подальших виплат або зберігає це право щодо виплат у меншому розмірі.

Колегія суддів зазначає, що у зазначених категоріях адміністративних справ може відбутися поворот виконання у випадках, якщо постанова суду стала результатом недобросовісної поведінки позивача (стягувача), а не порушень з боку суду. Тому, якщо скасована постанова була обґрунтована на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах, суд повинен допустити поворот виконання.

При цьому, лише обставина скасування судового рішення в апеляційному порядку не є достатньою.

Міністерство оборони України, звертаючись із заявою про поворот виконання рішення суду не надало жодних доказів на підтвердження того, що висновки суду першої інстанції по справі обґрунтовані на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Натомість, рішення апеляційного суду у цій справі обґрунтоване неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні законні підстави для задоволення заяви Міністерства оборони України про поворот виконання судового рішення у справі шляхом стягнення з позивача на користь Міністерства оборони України коштів.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, доводи апеляційних скарг спростовують висновки рішення суду, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

У задоволенні заяви Міністерства оборони України про поворот виконання судового рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 вересня 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Шидловський В.Б.