Справа № 460/12466/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 вересня 2021 року м. Рівне №460/12466/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.М. Дудар, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання протиправним та скасування повідомлення, визнання дій протиправними,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування повідомлення, визнання дій протиправними.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Тараса Євгенійовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.08.2021 ВП №66585326/15 (20.1);

- визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які виразилися у несвоєчасному направленні на адресу ОСОБА_1 повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.08.2021 ВП №66585326/15 (20.1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Тараса Євгенійовича щодо відмови у відкритті виконавчого провадження з підстав непідвідомчості виконавчого документа є проявом надмірного формалізму.

Ухвалою суду від 13.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 22.09.2021.

Відповідачем (у встановлений судом строк) подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання винесено у повній відповідності з вимогами чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

У судове засідання 22.09.2021 сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.а.с.28-34).

Враховуючи положення ст.ст.205, 268 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу за відсутності сторін, у письмовому провадженні.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 12.08.2021 ОСОБА_1 було надіслано до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України адресовану Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про прийняття до примусового виконання виконавчого листа від 06.08.2021, виданого на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/2198/21 про зобов`язання В/ч НОМЕР_1 надати в повному обсязі відповідь на запит ОСОБА_1 від 26.01.2021, з урахуванням норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" (а.с.8).

Вказану заяву надіслано 13.08.2021 засобами поштового зв`язку (а.с.5).

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинським Тарасом Євгенійовичем розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа №460/2198/21, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 06.08.2021, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 надати в повному обсязі відповідь на запит ОСОБА_1 від 26.01.2021 з урахуванням норм Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VІ та сформовано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Згідно із вказаним повідомленням, виконавчий документ не підвідомчий виконанню Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с.13).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Пунктом 10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.3 розділу І "Загальні положення" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802 (далі Інструкція №512/5), органами державної виконавчої служби є:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;

управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);

відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;

управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);

відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;

районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).

Абзацами 1-3 пункту 4 розділу І "Загальні положення" Інструкції №512/5 передбачено, що відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими:

боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи, а також розташовані у місті Києві територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

сума зобов`язання становить п`ятдесят та більше мільйонів гривень чи еквівалентну суму в іноземній валюті або двадцять п`ять та більше мільйонів гривень чи еквівалентну суму в іноземній валюті, якщо місцем виконання рішення є місто Київ.

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 Закону №1404-VIII, сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Судом встановлено, що Рівненським окружним адміністративним судом на виконання рішення від 05.05.2021 у справі №460/2198/21 видано виконавчий лист, в якому боржником зазначено Військову частину НОМЕР_1 (а.с.41).

Згідно зі ст.1 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 №1934-XII (далі Закон №1934-XII), Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Частиною 1 статті 3 Закону №1934-XII визначено, що Збройні Сили України мають таку загальну структуру:

Генеральний штаб Збройних Сил України;

Командування об`єднаних сил Збройних Сил України;

види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили;

окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили;

окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки;

органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Відповідно п.1.7 розділу I "Загальні положення" Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 №1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 №462), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, військова частина - військові частини, заклади, установи, організації Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань.

Отже, військова частина є військовим формуванням та входить до структури Збройних Сил України.

Суд зазначає, що п.4 розділу І "Загальні положення" Інструкції №512/5 містить вичерпний перелік боржників за рішеннями, які є підвідомчі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

При цьому, в даному переліку відсутні військові частини.

Таким чином, повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Тараса Євгенійовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 23.08.2021 ВП №66585326/15 (20.1) є правомірним, сформоване відповідно до вимог Закону №1404-VIII та Інструкції №512/5, а тому скасуванню не підлягає.

Суд зазначає, що обставини щодо правомірності прийняття державними виконавцями Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанов від 20.08.2021 про відкриття виконавчих проваджень №66589639 та №66585381 (а.а.с.11,16), на які посилається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, не належать до предмету доказування у даній справі.

Щодо тверджень позивача про несвоєчасне направлення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, суд зазначає наступне.

Пунктом 4 розділу ІІІ "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження" Інструкції №512/5 встановлено, що виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Дана норма кореспондує з п.10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII.

Судом встановлено, що заяву від 12.08.2021 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа від 06.08.2021, виданого на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/2198/21 ОСОБА_1 надіслав до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 13.08.2021.

Ця обставина підтверджується фіскальним чеком органу поштового зв`язку від 13.08.2020 №830 (а.с.5).

Зазначену заяву ОСОБА_1 від 12.08.2021 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України отримано 20.08.2021, що підтверджується відповідним реєстраційним штампом вх.№19195 від 20.08.2021 (а.с.45).

При цьому, повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сніжинського Тараса Євгенійовича про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання сформоване 23.08.2021, надіслане позивачу згідно з супровідним листом від 23.08.2021 №66585326/15 (20.1).

Таким чином, дії державного виконавця щодо формування та надсилання повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання вчинені у межах строку, встановленого ст.4 Закону №1404-VIII.

Суд критично оцінює посилання позивача на дані офіційного веб-сайту УДППЗ "Укрпошта", згідно з якими поштове відправлення ОСОБА_2 отримано 16.08.2021 (а.с.18), оскільки фіскальним чеком органу поштового зв`язку від 13.08.2020 №830 підтверджується надсилання заяви саме до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (а.с.5).

Крім того, на заяві ОСОБА_1 від 12.08.2021 поряд з реєстраційним штампом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України міститься реєстраційний штамп Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - вх.№81714-31-21 від 18.08.2021 (а.с.45).

З урахуванням викладеного, заяву ОСОБА_1 від 12.08.2021, як і зазначено судом вище, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, було отримано 20.08.2021.

Додатково суд зауважує, що дані офіційного веб-сайту УДППЗ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень не є достовірними відомостями про надсилання/вручення поштових відправлень, а відтак і належним доказом цього у розумінні ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності наведеного, суд дійшов висновку, що державний виконавець у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, добросовісно, розсудливо, з урахуванням усіх обставин справи.

Отже, у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення, визнання дій протиправними відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено 22 вересня 2021 року.

Суддя О.М. Дудар