Справа № 647/132/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 647/132/21
Головуючий в 1 інстанції: Миргород В.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Шляхтицького О.І. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27 травня 2021 року по справі № 647/132/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, Сектора реагування патрульної поліції Бериславського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Херсонській області про скасування постанов

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Бериславського районного суду Херсонської області з позовними заявами, у яких просив:

- скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.12.2020 року серії БАВ №109230, №109231.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 19.12.2020 року відносно позивача, начальником СРПП Бериславського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Херсонській області капітаном поліції Карповим С.В. складено дві постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №109230, №109231.

ОСОБА_1 уважає зазначені вище постанови протиправними, незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Вказує, що розгляд справ, наслідком якого було винесення вищевказаних постанов, відбувся без його участі. Звертає увагу, що постанови винесені з порушенням вимог законодавства, без належних та допустимих доказів, які підтверджують вину позивача.

За наслідками розгляду зазначеної справи Бериславським районним судом Херсонської області 27 травня 2021 року прийнято рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що під час розгляду справи 19.12.2020 року відносно позивача було прийнято дві постанови. Скаржник вказує, що інспектор патрульної поліції мав застосувати до нього лише одне стягнення за вчинення кількох правопорушень, відповідно до положень ст. 36 КУпАП.

ОСОБА_1 уважає, що спірні постанови про адміністративне правопорушення є незаконними, оскільки в них не зазначено технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис порушення позивачем приписів Правил дорожнього руху України.

Окрім цього, розгляд справ про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відбувся за його відсутності, а факт відмови позивача від підпису в оскаржуваних постановах не підтверджується належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Національної поліції в Херсонській області спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як установлено судом апеляційної інстанції, 18.12.2020 року о 23 год. 55 хв. під час несення служби посадовими особами відповідача у м. Берислав по вул. 1-го Травня було зупинено транспортний засіб марки Opel Frontera реєстраційний номер НОМЕР_1 у якого у темну пору доби був неосвітлений номерний знак. Зазначена обставина свідчить про порушення водієм вимоги п.п. 2.9. «в» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України).

Разом з цим, після зупинки, водій т/з на вимогу інспектора патрульної поліції не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п.2.1. «а» ПДР України.

У зв`язку з установленими порушеннями, 19.12.2020 року начальником СРПП Бериславського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Херсонській області капітаном поліції Карповим Сергієм Вікторовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №109230.

Вказаною постановою до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена положеннями ч. 6 ст. 121 КУпАП.(а.с.5)

Окрім цього, інспектором патрульної поліції Карповим С.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 19.12.2020 року серії БАВ №109231 та застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена приписами ч. 1 ст. 126 КУпАП.(а.с.25)

Вважаючи прийняті постанови протиправними, позивач звернувся до суду з відповідними позовними заявами.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови обґрунтовані та не підлягають скасуванню, оскільки винесені на підставі та в межах повноважень, наданих відповідачу, у спосіб, що передбачені Конституцію України та законами України, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 та ч. 1 ст.126 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить із того, що згідно із п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно до приписів ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини 6 статті 121 КУпАП (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, які перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Приписами частини першої статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, установленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Колегією суддів з`ясовано, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР за наслідком не пред`явлення посвідчення водія, а також керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Так, 19.12.2020 року відносно ОСОБА_1 за вчинення вказаних правопорушень складено дві постанови про накладення позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №109230, №109231.

При цьому, з огляду на вказані вище постанови апеляційним судом установлено, що вони прийняті начальником СРПП Бериславського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Херсонській області капітаном поліції Карповим С.В.

Наведене свідчить про притягнення позивача до адміністративної відповідальності щодо порушень, які розглядалися одним інспектором патрульної поліції протягом короткого проміжку часу за наслідком однієї зупинки транспортного засобу.

Апеляційний суд зауважує, що в порушення приписів ч.2 ст.36 КУпАП інспектором в один день з різницею в декілька хвилин було прийнято дві постанови відносно позивача, із застосуванням адміністративного стягнення за кожне правопорушення окремо.

Звідси колегія суддів констатує, що фактично порушено порядок накладення адміністративного стягнення, оскільки один інспектор при виявленні двох порушень повинен був одночасно розглянути справу щодо виявлених порушень та накласти стягнення в межах санкції, установленої за більш серйозне правопорушення.

В розглядуваному випадку майже одночасне винесення двох постанов інспектором патрульної поліції не свідчить про дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і вказує про накладення на неї надмірного тягаря по сплаті декількох штрафів замість одного в межах санкції, установленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Аналізуючи вищевказані норми законодавства, колегія суддів зазначає про не дотримання посадовою особою контролюючого органу порядку накладення адміністративного стягнення, оскільки поліцейським не взято до уваги положення ст. 36 КУпАП.

Колегія суддів ураховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, що викладена в постановах від 25.09.2019 року у справі № 127/19283/17, від 18.10.2019 року, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Отже, у відповідності до положень ч.2 ст.36 КУпАП, постанова про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.12.2020 року серії БАВ №109230 підлягає скасуванню.

У свою чергу, досліджуючи питання правомірності дій відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності за адміністративне правопорушення, склад якого установлено ч. 1 ст. 126 КУпАП, колегія суддів вказує про таке.

У розділі 2 Правил дорожнього руху України ( далі ПДР України) закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Статтею 251 КУпАП установлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Необхідно наголосити, що відповідно до статті 31 Закону України від 2 липня 2015 року, № 580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, які мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, яка знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як установлено колегією суддів, в матеріалах справи наявний долучений відповідачем відеозапис з нагрудної камери поліцейського, згідно до якого з`ясовано, що позивач на вимогу інспектора патрульної поліції не виконав свій обов`язок та не пред`явив для перевірки документи, зазначені в п. «а», «б» п. 2.1 ПДР України. (а.с.53)

При цьому, безпідставними є твердження скаржника, що оскаржувана постанова повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Так, частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Поліцейський в своїй діяльності керується «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція).

Відповідно п. 4 розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

За приписами пункту 5 розділу IV Інструкції, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Наведене дає підстави дійти до висновку, що такі відомості зазначаються у постанові, яка виноситься у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване саме в автоматичному режимі.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.

Отже, колегія суддів вказує, що дані з нагрудної камери поліцейського, підтверджують висновки інспектора щодо обставин справи, а тому є належним та допустимим доказом в розумінні КУпАП, яке доводить наявність адміністративного правопорушення.

Разом з цим, стосовно доводів скаржника, що розгляд справи про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відбувся за його відсутності, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

З огляду на установлені апеляційним судом обставини, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Opel Frontera був зупинений посадовими особами патрульної поліції 18.12.2020 року о 23 год. 55 хв.

Дата прийняття постанов про накладення адміністративного стягнення по справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №109231, №109231 датована 19.12.2020 року о 00 год. 10 хв та о 00 год. 20 хв.

Зі змісту вказаних постанов судовою колегією з`ясовано, що від підпису та її отримання ОСОБА_1 відмовився. Зазначені постанови було направлено правопорушнику на адресу його проживання поштовим зв`язком.(а.с.6)

При цьому, як зазначає сам позивач у позовних заявах, після зупинки транспортного засобу та спілкування з працівниками поліції, останній разом з посадовими особами відповідача прибув до приймального відділення лікарні для проходження процедури виявлення у водія транспортного засобу ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. Після закінчення проходження вище зазначеної процедури, без будь-яких заборон, ОСОБА_1 прибув до місця проживання. Фактичного розгляду справ не відбулось, про наявні постанови позивач дізнався лише отримавши їх поштою.

Відповідач не спростовує пояснень позивача щодо його відсутності при складанні постанов. Крім того, суду першої та апеляційної інстанцій не надані жодні фактичні дані, в розумінні ст. 251 КУпАП, на підставі яких можливо установити, що справи про адміністративні правопорушення розглядались з дотриманням установлених КУпАП вимог.

Суд апеляційний інстанції зауважує, що у відповідності до п. 8 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,затверджена Наказом МВС України № 1395 від 7 листопада 2015 року, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пункт 9 Розділу ІІІ вищевказаної Інструкції установлює порядок розгляду справи поліцейським.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після чого заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до приписів ч.1 статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу, проте постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи.

Дані норми вказують на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватися вимог ст. 283 КУпАП.

Окрім цього, слід зазначити, що згідно із положеннями частини 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що під час провадження у справі про адміністративні правопорушення уповноваженими на їх розгляд органами та посадовими особами такі особи повинні діяти лише за процедурою, установленою КУпАП та іншими Законами України. Безумовне дотримання таких процедур є запорукою забезпечення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Позивач наголошує на порушення поліцейським порядку розгляду справи, що здійснено фактично за його відсутності.

При цьому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із положеннями ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, відповідачем, на якого законом покладений обов`язок щодо збирання доказів правопорушення та доказування правомірності свого рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, не надано суду докази, які б безпосередньо свідчили дотримання процедури розгляду справи, зокрема, що розгляд справ відбувався за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

В ході судового розгляду установлено порушення порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення та той факт, що постанови були винесені без присутності особи відносно якої вони складаються. За таких обставин, особа була позбавлена можливості бути присутньою під час розгляду справ, під час яких поліцейський, який розглядає справу представляється та оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Винесення постанов без дотримання установленої процедури не може уважатися належним, оскільки за зазначених порушень, особа була позбавлена можливості, зокрема, знати в чому її звинувачують, на дослідження доказів, заявляти клопотання та надавати пояснення.

Ураховуючи викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо скасування таких постанов підлягають задоволенню, а провадження по справам закриттю.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене вище, апеляційним судом установлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права, а відтак, відповідно до ст. 315,317 КАС України, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні з позовом до суду першої інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., а за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 681 грн., загальна сума 1589 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами.

Таким чином, з урахуванням задоволення позовних вимог, загальний розмір судових витрат, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень,який виступав відповідачем у справі складає 1589 грн.

Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 27 травня 2021 року по справі № 647/132/21 скасувати та прийняти нове рішення суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справах про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.12.2020 року серії БАВ №109230, №109231.

Провадження по справах №109230, №109231 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Херсонській області (73003, м. Херсон, вул. Лютеранська, буд. 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1589 грн. (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Шляхтицький О.І. Єщенко О.В.