Справа № 300/1757/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1757/21 пров. № А/857/12154/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року (прийняте у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Боршовським Т.І.) в адміністративній справі № 300/1757/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) від 10.02.2021 за № 20 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області перевести її з пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 01.02.2021, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 20.08.2002 по 26.04.2005 та 18.05.2006 по 24.02.2009.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01.02.2021 вона звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про переведення її з пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу». Проте 10.02.2021 відповідач прийняв рішення № 20 про відмову у переведенні на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу», оскільки період її роботи з 04.07.2001 не може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця. Відповідач помилково зазначив, що її стаж на державній службі складає 7 років 1 місяць 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу». Позивач вважає протиправним рішення відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», оскільки Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» в редакції від 10.12.2015 № 889-VIII передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну служби» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Позивач зазначила, що її стаж державного службовця, з врахуванням служби в органах місцевого самоврядування, станом на 01.05.2016 складає 12 років 7 місяців 11 днів, що є більшим за необхідний стаж державної служби - 10 років. За вказаних обставин, ОСОБА_1 вважає, що в неї наявне право на переведення на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке вважає рішення суду першої інстанції прийнятим за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що час роботи позивача в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, лише до 04.07.2001, а тому період роботи ОСОБА_1 з 20.08.2002 по 26.04.2005 на посаді спеціаліста Маринопільської сільської ради та з 18.05.2006 по 24.02.2009 на посадах заступника відділу обліку і звітності фінансового управління та посаді головного спеціаліста фінансового управління Коломийської міської ради не зараховано до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця, оскільки такий стаж здобуто в органах місцевого самоврядування після 04.07.2001. Представник відповідача вважає, що за вказаних умов право на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» в позивача відсутнє, оскільки станом на 01.05.2016 стаж державної служби ОСОБА_1 становив 7 років 1 місяць 29 днів за необхідних 10 років. Таким чином, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області правомірно відмовило позивачу в переведенні на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу».

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно зі статтею 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 06.09.2018 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується протоколом за пенсійною справою № від 24.03.2021 (а. с. 43).

01.02.2021 позивач звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про переведення її з пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» (а. с. 20).

10.02.2021 відповідач прийняв рішення № 20 про відмову позивачу в переведенні на пенсію згідно із Законом України «Про державну службу», оскільки період роботи позивачки з 04.07.2001 не може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця. Так, відповідач зазначив, що стаж ОСОБА_1 на державній службі складає 7 років 1 місяць 29 днів, що є недостатнім для призначення пенсії згідно із Законом України «Про державну службу» (а. с. 22 - 23).

Вважаючи це рішення протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обгрунтовував його тим, що періоди роботи позивача на різних посадах в органах місцевого самоврядування, в період з 04.07.2001 до 01.05.2016 мають бути зараховані до стажу державної служби, які дають право на пенсію згідно з Законом України «Про державну службу» від 19.12.1993 за № 3723-ХІІ. Отже, стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом № 889-VIII становить більше 10 років, що дає їй право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» від 19 грудня 1993 року за № 3723-ХІІ. Таке право виникло в позивача з дати звернення з заявою від 01.02.2021 про перехід на таку пенсію відповідно до положень частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2001.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є оцінка наявності у позивача стажу роботи на державній службі та стажу, що може бути прирівняний до стажу державного службовця, необхідного для призначення пенсії державного службовця, правомірності рішення відповідача щодо відмови позивачу у переведенні його на пенсію державного службовця.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року за № 2493-III (далі - Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Положення статей 2, 3 Закону № 2493-III визначають, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону № 2493-III (в редакції станом на 01.05.2016) пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-ХІІ).

Водночас, з 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року за № 889-VIII (далі - Закон № 889-VІІІ), відповідно до статті 90 якого встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно із пунктом 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ визначає, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Так, згідно з частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто, Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачають, що за наявності у особи станом на 1 травня 2016 року стажу державної служби не менше 20 років, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 229 від 25 березня 2016 року, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу».

Згідно із пунктом 8 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, суд першої інстанції правильно керувався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року за № 283 (далі - Порядок № 283).

Так, абзацом 13 пункту 2 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 283 обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Посади, які обіймала позивач за час роботи в органах місцевого самоврядування, відносяться до посад, визначених ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Необхідно врахувати, що пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відтак, доводи скаржника про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця є безпідставними.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач з 02.08.1982 по 24.12.1985 працювала на посаді економіста в райконторі Вавожського району УРСР; з 08.07.1986 по 03.05.1988 працювала на посаді касира в установі ВИ-304/П-29 ЦВД Івано-Франківського облвиконкому; з 03.05.1988 прийнята на посаду бухгалтера Маринопільської сільської ради; з 01.11.1991 переведена на посаду головного бухгалтера Маринопільської сільської ради; з 15.09.2000 звільнена за власним бажанням; з 20.08.2002 по 26.04.2005 працювала на посаді спеціаліста Маринопільської сільської ради; з 25.05.2005 перебувала на обліку в Галицькому центрі зайнятості; з 28.06.2005 по 08.11.2005 працювала на посаді заступника бухгалтера в ФГ «Вишеньки»; з 18.05.2006 по 31.12.2007 працювала на посаді заступника відділу обліку і звітності фінансового управління Коломийської міської ради; з 01.01.2008 по 24.02.2009 працювала на посаді головного спеціаліста фінансового управління Коломийської міської ради; з 02.03.2009 по 02.02.2014 працювала на посаді головного спеціаліста - економіста відділу контрольно-перевірочної роботи Управління пенсійного фонду України в м. Коломиї; з 03.02.2014 по 31.03.2017 працювала на посаді головного спеціаліста відділу контрольно-перевірочної роботи Управління пенсійного фонду України в м. Коломиї; з 01.04.2017 по 31.03.2019 працювала на посаді провідного спеціаліста сектору контрольно-перевірочної роботи № 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області; з 01.04.2019 по 07.12.2020 на посаді провідного спеціаліста відділу контрольно-перевірочної роботи № 3 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області (а.с. 24 - 42).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що періоди роботи позивача на посадах спеціаліста Маринопільської сільської ради, заступника відділу обліку і звітності фінансового управління та головного спеціаліста фінансового управління Коломийської міської ради, на яких позивач працювала відповідно з 20.08.2002 по 26.04.2005, з 18.05.2006 по 31.12.2007 та з 01.01.2008 по 24.02.2009, передбачені статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» і необхідно зарахувати до стажу державної служби.

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, на день набрання чинності Законом № 889-VIII - 01.05.2016, становив більше 10 років, при цьому позивач працювала на посадах державної служби станом на день набрання чинності Законом № 889-VIII, що дає їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Оскільки позивач із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» звернулася до пенсійного органу 01.02.2021, а тому таке право на призначення пенсії виникло в неї з дня звернення із відповідною заявою, тобто з 01.02.2021.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в вано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року в адміністративній справі № 300/1757/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин