Справа № 420/8090/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/8090/20

Головуючий І інстанції Тарасишина О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

за участю секретаря - Голобородько Д.В., представника відповідача Мельнікової Т.В., представників 3-х осіб Бойко І.О. і Назарко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 11.03.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог стосовно предмета спору на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спорт-Сервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер-Парк», Одеської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25.08.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ «Спорт-Сервіс», ТОВ «Лідер-Парк», Одеської міської ради та ГУ Держгеокадастру в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту архітектури та містобудування ОМР від 22.06.2020р., затверджене наказом №01-06/178, щодо видачі Містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва «готелю з центром обслуговування туристів та спортивним клубом, пунктом надання першої медичної допомоги і реабілітаційним центром», в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді, за рахунок знесення об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та благоустрою прилеглої території;

- зобов`язати Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради внести до реєстру містобудівних умов та обмежень відомості про скасування рішення Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 22.06.2020р., затверджені наказом №01-06/178 щодо видачі містобудівних умов та обмежень для будівництва готелю з центром обслуговування туристів та спортивним клубом, пунктом надання першої медичної допомоги і реабілітаційним центром, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді, за рахунок знесення об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності за адресою: Лідерсовський бульвар,7 та АДРЕСА_2 та благоустрою прилеглої території.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 22.06.2020р. Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради, на його думку, незаконно, було надано третім особам Містобудівні умови та обмеження на об`єкт будівництва «готелю з центром обслуговування туристів та спортивним клубом, пунктом надання першої медичної допомоги і реабілітаційним центром», в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді, за рахунок знесення об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , та благоустрою території. Вважаючи, таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його права, як члена територіальної громади міста, позивач, з метою захистити свої права та інтереси громади, вирішив звернутися до окружного суду із даним позовом.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні. Зокрема, у своєму відзиву представник відповідача зазначив, що право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Проте, спірне рішення Департаменту, яке по суті є індивідуальним актом, не має жодного відношення до позивача та ніяким чином не зачіпає і не порушує його права чи законні інтереси, а фактично стосується лише тільки третіх осіб - ТОВ «Спорт-Сервіс» та ТОВ «Лідер-Парк», як орендарів земельних ділянок, на яких ведеться спірне будівництво.

В свою чергу, представником 3-ї особи ТОВ «Лідер-Парк» замість відзиву надано до суду першої інстанції письмові пояснення на позов, в яких, в обґрунтування своєї правової позиції зазначено, що позивач у своєму позові вказує на порушення оскаржуваним рішенням його інтересів, як представника територіальної громади, однак останній не зазначає, які ж саме персоніфіковані суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси були в даному випадку порушені спірним рішенням, в чому саме полягає таке порушення, які конкретні негативні наслідки настали для позивача внаслідок прийняття цього оскаржуваного рішення, а також якими саме доказами це підтверджується.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 11 березня 2021 року (ухваленим в порядку письмового провадження) у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач 14.04.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.03.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

20.04.2021р. матеріали справи, разом із апеляційною скаргою позивача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021р. вказану вище апеляційну скаргу позивача залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання суду апеляційної інстанції позивач (апелянт) та його представник, будучи своєчасно та належним чином повідомленими, з невідомих причин не з`явилися.

Представники Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради (відповідача), ГУ Держгеокадастру в Одеській області (3 особа) та ТОВ «Лідер-Парк» (3 особа) в судовому засіданні суду 2-ї інстанції категорично не визнали апеляційну скаргу та мотивовано наполягали на залишенні її без задоволення, а рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Інші учасники справи (т.б. 3 особи - ТОВ «Спорт-Сервіс» та Одеська міськрада) у судове засідання суду 2-ї інстанції своїх уповноважених представників не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Спірні земельні ділянки, які знаходяться за адресою: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,7 та Лідерсовський бульвар,9, перебувають у комунальній власності територіальної громади м.Одеси.

28.12.2001р. Одеською міською радою ухвалено рішення №3066-ХХІІІ, яким затверджено проект відведення та надання ТОВ «Спорт-сервіс» земельної ділянки пл. 0,600 га (адреса: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,7) «для експлуатації та обслуговування будинку адміністративно-побутового призначення та тенісних кортів» (код згідно Укр. класифікатора цільового використання землі, затв. Держкомземом 24.04.1998р. №14-1-7/1205:1.12.7 «землі фізичної культури та спорту»).

11.03.2002р. між Одеською міськрадою та ТОВ «Спорт-сервіс» укладено договір оренди №2612, яким вказану вище земельну ділянку, що розташована за адресою: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,7, передано в оренду на 49 років - «для експлуатації та обслуговування будинку адміністративно-побутового призначення та тенісних кортів».

21.03.2018р. Одеською міською радою, за результатами розгляду заяви-клопотання ТОВ «Спорт-сервіс», прийнято рішення №3128-УІІ, яком товариству надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок (адреса: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,7) пл. 0,600 га в натурі (на місцевості).

На виконання вказаного вище рішення міськради №3128-УІІ, ТОВ «Земельне кадастрове бюро», на замовлення ТОВ «Спорт-сервіс», було розроблено та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок (адреса: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,7) в натурі (на місцевості).

Далі, 12.03.2019р. кадастровим реєстратором Відділу у м.Одесі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, на підставі відповідної заяви ТОВ «Спорт-сервіс» від 27.02.2019р. та вищенаведеної технічної документації, розробленої ТОВ «Земельне кадастрове бюро», прийнято рішення про проведення державної реєстрації переданої ТОВу «Спорт-Сервіс» в оренду на 49 років (договір оренди від 11.03.2002р. №2612) земельної ділянки (адреса: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,7) у Державному земельному кадастрі під кадастровим номером: :29:005:0035, цільове призначення: «для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку)».

08.04.2019р. державним реєстратором, за заявою ТОВ «Спорт-сервіс», було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності територіальної громади м.Одеси та право оренди ТОВ «Спорт-сервіс» на земельну ділянку (адреса: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,7) кадастровий номер: :29:005:0035, категорія: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: «для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку)», вид використання: «для експлуатації та обслуговування будинку адміністративно-побутового призначення та тенісних кортів».

31.10.2019р. між Одеською міською радою та ТОВ «ЛідерПарк» укладено договір оренди №678, згідно якого, Товариству строком на 20 років передано в оренду земельну ділянку пл. 0,0724 га, кадастровий номер: :29:005:0034, яка знаходиться за адресою: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,9, цільове призначення: «для реконструкції та експлуатації і обслуговування адміністративних та інших будівель громадської забудови».

22.06.2020р. Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради надано ТОВ «Спорт-Сервіс» та ТОВ «Лідер-Парк» «Містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва» (затверджені наказом від 22.06.2020р. №01-06/178) на об`єкт: «будівництво готелю з центром обслуговування туристів та спортивним клубом, пунктом надання першої медичної допомоги і реабілітаційним центром, в межах земельних ділянок, які знаходяться в оренді, за рахунок знесення об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності за адресою: м. Одеса, Приморський район, Лідерсовський бульвар,7,9 та благоустрою прилеглої території».

Позивач, вважаючи вказані містобудівні умови та обмеження такими, що порушують його права та інтереси, звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості, безпідставності та недоведеності позовних вимог та, як наслідок, відсутності законних підстав для скасування оскаржуваних містобудівних умов і обмежень.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Згідно із приписами ст.ст.3,4 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, Законами України «Про землеустрій» і «Про оренду землі», а також прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами.

Правові ж та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, як передбачено приписами ч.ч.1,5 ст.26 вказаного Закону №3038-VI, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст.31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Відповідно до вимог ч.1 ст.29 Закону №3038-VI, основними складовими «вихідних» даних є:

- містобудівні умови та обмеження;

- технічні умови та завдання на проектування.

Як визначено п.8 ч.1 ст.1 Закону України №3038-VI, «містобудівні умови та обмеження» забудови земельної ділянки - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Як встановлює ч.2 ст.29 Закону №3038-VI, фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (ч.3 ст.29 ЗУ).

Так, згідно з приписами наведеної норми, спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури на підставі поданих заявником документів визначає, зокрема, відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Підстави ж для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, а також для їх скасування, безпосередньо встановлюють норми ч.ч.4,8 ст.29 Закону №3038-VI.

Зокрема, підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є: 1) неподання визначених ч.3 цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні (ч.4 ст.29 ЗУ №3038-VI).

Разом з цим, згідно із ч.5 ст.29 Закону №3038-VI, містобудівні умови та обмеження повинні містити:

1) назву об`єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об`єкта;

2) інформацію про замовника;

3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні;

4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах;

5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки;

6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону);

7) мінімально допустимі відстані від об`єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд;

8) планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони);

9) охоронні зони об`єктів транспорту, зв`язку, інженерних комунікацій, відстані від об`єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.

При цьому, слід звернути увагу на те, що цей перелік зазначених умов - є «вичерпним».

У відповідності до ч.8 ст.29 Закону №3038-VI, містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника. Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.

При цьому, слід зазначити, що вказаною вище нормою Закону чітко визначено, що скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється:

1) за заявою замовника;

2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам;

3) за рішенням суду.

У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом (ч.8 ст.29 ЗУ№3038-VI).

Одночасно судова колегія наголошує, що вищенаведений у ст.29 Закону №3038-VI перелік підстав для скасування містобудівних умов та обмежень є «вичерпним» і розширеному тлумаченню не підлягає.

Надаючи оцінку твердженням позивача щодо нібито неможливості використання 3-ми особами саме для будівництва орендованих земельних ділянок, кадастрові номери: :29:005:0034; :29:005:0034 , судова колегія виходить із наступного.

Так, як слідує зі змісту вимог ч.1 ст.16 Закону України №3038-VI, планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Як визначено приписами ч.ч.1,2 ст.17 вказаного Закону №3038-VІ, «генеральний план» населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Саме на підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який, в свою чергу, після його затвердження, стає невід`ємною частиною генерального плану.

Послідовність же виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою безпосередньо визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її «замовником» за погодженням з «розробником».

Крім того, слід також вказати, що у складі генерального плану населеного пункту може розроблятися і план зонування території цього населеного пункту. При цьому, такий план зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану.

Далі, як загально відмово, генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Як передбачено ч.1 ст.18 Закону №3038-VI, план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону №3038-VI, детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

При чому, слід зауважити, що детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

Режим же забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (ч.1 ст.25 ЗУ).

Так, як чітко регламентовано приписами ч.4 ст.26 вказаного Закону №3038, право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Разом з цим, положеннями ч.2 ст.24 цього ж Закону передбачено, що забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Таким чином, системний аналіз наведених вище правових норм Закону №3038-УІІ дає підстави для висновку про те, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. Далі ж, як вже зазначалося вище, на його основі та відповідно до генерального плану розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема, й детальний план території. Відтак, відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час прийняття рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає, виходячи саме із генерального плану.

Так, як вбачається з матеріалів справи та Генерального плану міста, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015р. №6489/VI, спірна територія, яка розташована за адресою: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,7, фактично розміщена в межах ландшафтно-рекреаційної території, в зоні установ стаціонарної рекреації. Територія ж за адресою: м. Одеса, Лідерсовський бульвар,9, розміщена в межах території житлово-громадської забудови, в зоні громадських центрів та окремих об`єктів обслуговування, в зоні Центрального історичного ареалу міста.

Згідно з планом зонування території (зонінг) м.Одеси, який затверджений рішенням Одеської міської ради від 19.10.2016р. №1316-VII, територія за адресою: м. Одеса, Лідерсовський бульвар,7 розміщена в зоні «Г-4» культурна та спортивна зона», яка призначена для розташування культурно-мистецьких та спортивно-видовищних комплексів, концертних залів, театрів, кінотеатрів, тощо, де одним із переважних видів використання території є розміщення готелів, центрів обслуговування туристів, а територія за адресою: м.Одеса, Лідерсовський бульвар,9 розміщена в зоні «Г-5», т.б. в «лікувальній зоні». Зону формують території, на яких за містобудівною документацією розміщуються об`єкти, що відносяться до установ соціального забезпечення та охорони здоров`я, де одним із переважних видів використання території є розміщення пунктів першої медичної допомоги, одним із супутніх видів використання території є розміщення реабілітаційних центрів.

Як видно з положень «Історико-архітектурного опорного плану, проекту зон охорони, визначення границь історичних ареалів міста Одеса», затвердженого наказом Міністерства культури та туризму України від 20.06.2008р. №728/0/16-08, земельні ділянки за зазначеними вище адресами знаходяться в межах території Центрального історичного ареалу міста Одеси. Так, відповідно до вказаної документації в Центральному історичному ареалі гранична висота нових будівель та споруд, які виходять на червону лінію вулиць, не повинна перевищувати 18,60 м. від рівня денної поверхні, а висота акцентних будівель на перехресті кварталів не вище 21,30 м.

Отже, враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідно до містобудівної документації на місцевому рівні, а саме, Генерального плану, на спірних земельних ділянках з кадастровими номерами: :29:005:0034; :29:005:0034, не виключається розміщення «готелю з центром обслуговування туристів та спортивним клубом, пунктом надання першої медичної допомоги і реабілітаційним центром».

Таким чином, з урахуванням вказаного, доводи позивача про неможливість використання зазначених вище спірних земельних ділянок «для будівництва готелю з центром обслуговування туристів та спортивним клубом, пунктом надання першої медичної допомоги і реабілітаційним центром» фактично спростовуються встановленими судами 2-їх інстанцій обставинами та наявними в матеріалах доказами, в т.ч. і Дозволом на виконання будівельних робіт від 19.08.2021р. №ІУ47, виданим ДАБІ України - ТОВу «Спорт-Сервіс», ТОВу «Лідер-Парк».

Що ж стосується посилань позивача (та його представника) на порушення відповідачем його охоронюваних законом прав та законних інтересів, то з цього приводу судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, дійсно, як визначено ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, згідно із вищевказаними нормами процесуального закону, особа має право звернутись до адміністративного суду із позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Проте, усі обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів, в даному випадку, має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди передбачає саме наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише тільки та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Таким чином,для того, щоб особі було надано судовий захист, суд повинен встановити, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені саме цим відповідачем.

Слід зазначити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, т.б. для задоволення позову адміністративний суд повинен чітко встановити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність реального факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

В свою чергу, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Водночас, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не завжди є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є саме доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

Отже, з огляду на вищезазначене, вирішуючи такий спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (т.б. встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Таким чином, обов`язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та/або охоронюваних законом інтересів, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Слід звернути увагу на те, що аналогічних правових висновків по цим спірним питанням дотримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.11.2018р. по справі №504/4148/16-а.

Уважно дослідивши матеріали справи, зміст поданого позивачем адміністративного позову та перевіривши викладені в ньому доводи, судова колегія приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку про те, що позивачем, в даному випадку, не надано належних і допустимих, у розумінні ст.ст.73,74 КАС України, доказів порушення його прав або законних інтересів внаслідок надання відповідачем ТОВу «Спорт-Сервіс» та ТОВу «Лідер-Парк» «Містобудівних умов та обмежень». Усі ж зазначені позивачем у позові обґрунтування факту порушення його прав відповідачем, фактично є загальними, неконкретними, абстрактними, та, в свою чергу, не підтверджуються жодними доказами.

Отже, за таких обставин, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлені при розгляді справи по суті, є самостійною і належною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Інших об`єктивних доводів на спростування висновків суду першої інстанції скаржником не наведено.

До того ж, також слід зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А за правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, при цьому, варто ще раз звернути увагу та наголосити на тому, що усі твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції при вирішенні даної справи по суті порушень норм матеріального і процесуального права не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 17.09.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко