Справа № 826/17709/14
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 826/17709/14

адміністративне провадження № К/9901/32546/21

Суддя Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Загороднюк А.Г., перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури, в якому, уточнивши позовні вимоги, просив: визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 24 жовтня 2014 року №1512к про звільнення його з посади першого заступника прокурора Одеської області; поновити його на займаній посаді; стягнути з Одеської обласної прокуратури на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 25 жовтня 2014 року і до моменту поновлення на публічній службі; зобов`язати Офіс Генерального прокурора проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування щодо нього заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України від 24 жовтня 2014 року №1512к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника прокурора Одеської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника прокурора Одеської області з 25 жовтня 2014 року. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу починаючи з 25 жовтня 2014 року по 03 березня 2021 року в розмірі 1 235769,75 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Одеської обласної прокуратури залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Змінено абзац 4 рішення суду апеляційної інстанції та викладено його в такій редакції: " Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 жовтня 2014 року по 03 березня 2021 року в розмірі 4 443 790,29 грн. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року залишено без змін.

27 серпня 2021 року Офісом Генерального прокурора вдруге подано до Верховного Суду касаційну скаргу.

Предметом спору цій справі є правомірність рішення про звільнення позивача з органів прокуратури на підставі Закону України "Про очищення влади" та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини четвертої статті 328 КАС України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону висновується, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону у касаційній скарзі Офіс Генерального прокурора зазначив, що оскаржує судові рішення на підставі підпункту 1 та пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Заявник, зокрема, послався на те, що судами застосовано закон, який не підлягав застосуванню, а саме: норми Закону України від 19 вересня 2019 року №113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-ІХ), Закону України "Про прокуратуру", постанов Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - постанова КМУ №100) та від 11 грудня 2019 року №1155 "Про умови оплати праці прокурорів" (далі- постанова КМУ №1155) та не ураховано позицію Верхового Суду у справі №640/3835/18.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність справи та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас заявник не зазначив чому, за обставин установлених судами у цій справі, зазначені норми не підлягають застосуванню, а лише послався на висновок Верховного Суду, висловлений у справі №640/3835/18 правовідносини, в якій не є подібними до цієї справи. Так, у справі №640/3835/18 вирішувався спір між органом Пенсійного фонду України та суддею у відставці у зв`язку з перерахунком його довічного грошового утримання судді у відставці. Натомість у цій справі предметом спору було звільнення прокурора за нормами Закону України "Про очищення влади".

Офіс Генерального прокурора також послався на висновки Верховного Суду у справі №826/17798/14, правовідносини у якій він помилково вважає подібними до спірних. Так, у справі №826/17798/14 суди обчислили розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу без урахування коефіцієнту підвищення заробітної плати відповідно до відповідно до пункту 10 Порядку №100, з чим не погодився Верховний Суд (пункт 58 постанови) та одночасно зауважив, що правову позицію з цього приводу ним уже висловлено у інших справах (пункти 50, 51 постанови). Натомість у цій справі відповідач фактично не погоджується із застосуванням судом апеляційної інстанції положень пункту 10 Порядку №100 та постанови КМУ №1155, проте неправильність їхнього застосування пов`язує виключно з поновленням прокурора на попередній посаді першого заступника прокурора Одеської області, виходячи із мотивів, з яких виходив Верховний Суд у справі № 826/17798/14 у контексті індивідуальних обставин, що є відмінними від обставин, установлених судами у цій справі.

Решта доводів скарги зводяться до часткового опису обставин справи, цитування загальних норм законодавства, неправильного обчислення судом розміру середнього заробітку, з наведенням власних розрахунків та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що скаржник посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права не вказала передбачені пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі заявник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням (рішеннями) із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційну скаргу необхідно повернути як таку, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про скасування наказу, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя: А.Г. Загороднюк