Справа № 300/3210/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" вересня 2021 р. справа № 300/3210/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., при секретарі судового засідання Маковійчук С.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про визнання протиправною та скасування постанови від 26.02.2021 у ВП№64393237, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову від 26.02.2021 у ВП № 64393237 про повернення виконавчого документа стягувачу;
- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо примусового виконання виконавчого листа № 300/2410/20 виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом з огляду на невчинення відповідачем дій передбачених ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження»;
- зобов`язання головного державного виконавця Іваночко В.Ю. після повторного звернення позивача до відповідача із вищезазначеним листом № 300/2405/20 поновити порушені права шляхом повторного винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у порядку та строки визначені ЗУ «Про виконавче провадження» та вчинити дії, передбачені ст. 63 цього Закону, зокрема, наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевірити виконання рішення боржником і у разі невиконання боржником рішення без поважних на те причин, винести постанову про накладення на боржника штрафу та попередити про кримінальну відповідальність, а наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого ч. 2 цієї статті, повторно перевірити виконання рішення боржником і у разі повторного невиконання без поважних причин боржником вказаного рішення суду, яке не може бути виконано без участі боржника, надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, і тільки після цього винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
У період з 12.07.2021 по 23.04.2021 суддя Микитин Н.М. перебувала у щорічній відпустці.
15.07.2021 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто, у зв`язку чим ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.08.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження згідно із правилами, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено судове засідання на 31.08.2021 о 14:00 та витребувано у відповідача копії матеріалів виконавчого провадження № 64393237(а.с.36-37).
Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05 лютого 2021 року відповідачем на підставі виконавчого листа № 300/2405/20 виданого 1 лютого 2021 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/115-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020, винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 64393237, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів. На виконання вимог державного виконавця на адресу відповідача надійшов лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 0900-0803-5/6202 від 19 лютого 2021 року з додатком, в якому відповідач повідомив, що ним добровільно виконано рішення суду. Управлінням за розпорядженням від 26.01.2021 року проведено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 , згідно якого з 19.02.2020 розмір утримання склав 103 586,56 грн. Сума перерахунку в розмірі 635 679,57 грн внесена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та включено в окремі виплатні відомості, виплата за якими буде проведена після фінансування з Державного бюджету України. Тому вважає, що ним добровільно виконане рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 300/2405/20 в повному обсязі. Після отримання вищевказаного листа відповідачем 26 лютого 2021 року винесено постанову ВП № 64393237 про повернення виконавчого документу стягувачу. З чим позивач не погоджується та звернувся до суду з даним позовом.
31.08.2021 відповідач направив клопотання в якому щодо задоволення позову заперечив та надав копії матеріалів виконавчого провадження № 64393237 (а.с.45-64).
Ухвалою суду від 31 серпня 2021 залучено до участі в адміністративній справі №300/3210/21 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та відкладено судове засідання у справі на 14:00 год 7 вересня 2021 року.
Судове засідання призначене на 07.09.2021 не відбулося у зв`язку з участю судді Микитин Н.М. у судовому засіданні в складі колегії суддів по справі № 300/1211/21, яку було призначено на 07.09.2021 о 13:30.
08.09.2021 третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача скористалась правом надання письмових пояснень, в яких вказала доводи аналогічні тим що в листі адресовані відповідачу від 19.02.2021. Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вказало на те, що перерахунок згідно рішення суду було здійснено ОСОБА_1 , а перераховану суму пенсії у розмірі 635679,57 буде виплачено за наявності фінансування з Державного бюджету, тому вважають постанову про повернення виконавчого документа стягувачу винесену відповідачем правомірною.
В судове засідання 21.09.2021 сторони не прибули, хоча про дату та час судового засідання повідомлялись відповідно до статті 268 КАС України шляхом направлення їм повісток на електронну пошту.
Представник відповідача попередньо (31.08.2021) подав клопотання про розгляд справи без участі представника відділу.
Відповідно до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
За наведених обставин, керуючись п.1 ч.3, ч.9 ст.205, ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.
Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року № 300/2405/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 18.05.2020 №147/05. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/115-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/92888860).

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на вищевказане рішення суду першої інстанції повернуто скаржнику (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/94101475).

05 лютого 2021 року відповідачем, за результатом розгляду заяви позивача про прийняття до примусового виконання виконавчого листа від 05.02.2021, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 64393237 з примусового виконання виконавчого листа від 01 лютого 2021 року № 300/2405/20 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/115-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

24 лютого 2021 року на адресу відповідача надійшов лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19 лютого 2021 року № 0900-0803-5/6202, де останній зазначив, що на виконання рішення суду по справі № 300/2504/20, управлінням, розпорядженням від 26.01.2021 року проведено перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 , згідно якого з 19.02.2020 розмір утримання склав 103 586,56 грн. Сума перерахунку в розмірі 635 679,57 грн внесена до реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та включено в окремі виплатні відомості, виплата за якими буде проведена після фінансування з Державного бюджету України. Згідно ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом. Використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом, забороняється. Проте, згідно підпунктів 4, 5, пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22 грудня 2014 року, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат, Головне управління не має. Таким чином, пенсійний орган просить винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 64393237 у зв`язку з виконанням рішення суду до моменту відкриття виконавчого провадження. До вказаного листа Головним управлінням долучено розпорядження про проведення перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 від 26.01.2021(а.с.55-57, 58).

26 лютого 2021 року відповідачем, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 64393237. Підставою слугувало те, що Головним управлінням, як боржником, частково виконано рішення суду по справі № 300/2405/20 шляхом проведення перерахунку стягувачу. При цьому, вже перераховану суму пенсії не було виплачено стягувачу у зв`язку з відсутністю державного асигнування. Відтак, наведене свідчить про те, що боржник не в змозі виконати постанову суду в повному обсязі з поважних причин (а.с.63).

Не погодившись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку даним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Основного Закону України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - Закон № 1404).

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до стаття 2 вказаного Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як, зокрема, обов`язковість виконання рішень.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Як встановлено частиною першою статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною шостою статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частинами першою, другою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Пунктом 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIIIпередбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

За правилами частини 5 вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону

Аналізуючи зібрані та досліджені в ході судового розгляду справи докази, суд дійшов висновку про передчасне винесення виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з огляду на таке.

Сторонами справи не заперечується той факт, що рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 300/2405/20 в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за № 04-12/115-20, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням фактично виплачених сум, не виконане.

Не виконання рішення суду мотивоване відсутністю бюджетних коштів.

За правовим регулюванням статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Суд погоджується, що фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідні цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Поряд з тим суд зазначає, що приймаючи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.02.2021 року ВП №64393237, головним державним виконавцем на підставі листа Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області від 19.02.2021 за вих. № 0900-0803-5/6202, зроблено висновок про наявність обставин, які виключають можливість вчинення державним виконавцем виконавчих дій в порядку статті 63, Закону №1404-VIII, якою визначено умови і порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії, та встановлена відповідальність за невиконання таких рішень. Фактично державний виконавець без будь яких належних доказів, які б містили інформацію щодо бюджетних призначень, прийняв позицію боржника про те, що бюджетних асигнувань для виплатити стягувачу нарахованого щомісячного грошового утримання судді у відставці, недостатньо і дійшов висновку, що застосування заходів, передбачених Законом №1404-VIII, буде не результативним.

Не може залишитися поза увагою суду й та обставина, що спірна постанова, не містить жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документа, з якими пункт 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу. Означена норма права передбачає існування декількох обставин, як умову її застосування. Проте постанова відповідача не містить обґрунтування існування одної з них або декількох.

Оскільки в матеріалах виконавчого провадження, крім листа від 19.02.2021 за вих. № 0900-0803-5/6202 з додатком, відсутні будь-які документи, які б вказували на відсутність фінансового ресурсу для виплати стягувачу нарахованого щомісячного грошового утримання судді у відставці згідно рішення суду, то постанова держаного виконавця не може вважатися мотивованою та обґрунтованою і не дає підстав погодитися із відповідачем, що відсутні підстави для вжиття заходів примусового виконання рішення суду.

Окрім цього, суд зазначає, що сам факт неможливості виконати рішення суду боржником, в зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, не є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу. За наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця рішення суду залишилось невиконаним, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №287/1/17-а, від 22.08.2019 у справі №1140/3479/18.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі №619/562/18 належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що набрало законної сили, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду. Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (справа «Жовнер проти України», №56848/00, §33, ЄСПЛ, від 29.06.2004 року).

Крім того, зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням (п. 40 рішення у справі «Півень проти України»). У Рішенні у справі «Юрій Миколайович Іванов проти Ураїни» ЄСПЛ наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, рішення у справі Войтенка, п. 53). Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до вимог Конвенції (див. згадане вище рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27.07.2004; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11.01.2005; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 07.12.2006). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine), № 60750/00, п. 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009).

Відкривши 05.02.2021 виконавче провадження ВП № 64393237, державний виконавець був зобов`язаний вчинити, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», дії, спрямовані на примусове виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 300/2405/20 на підставі виданого 01.02.2021 виконавчого листа.

Суд зазначає, що особливий порядок фінансування органів Пенсійного фонду не може бути умовою для невиконання рішення суду.

Зважаючи на те, що Законом №1404-VIII примусове виконання рішень покладено на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), повернення стягувачу виконавчого листа без виконання його з причин, наведених у спірній постанові (відсутність бюджетного фінансування) та підстав - пункт 9 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, не може вважатись правомірним. За таких обставин, суд дійшов висновку, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 лютого 2021 року ВП № 64393237 є протиправною та передчасною, тому підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо примусового виконання виконавчого листа від 16 листопада 2020 року № 300/2405/20, проте, суд зазначає, що відповідачем, фактично була здійснена протиправна дія щодо прийняття такого процесуального документу як постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, тому суд вважає, що для повного, всебічного та ефективного поновлення порушеного права позивача необхідно в цій частині задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 лютого 2021 року ВП № 64393237.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача після повторного звернення ОСОБА_1 поновити виконавче провадження № 64393237 та вчинити визначені позивачем дії в конкретній послідовності, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Отже, суд зазначає, що Законом №1404-VIII чітко передбачений порядок здійснення дій органу державної виконавчої служби внаслідок скасування судом процесуального документу про закінчення виконавчого провадження. Судом в дані справі не встановлено намірів відповідача не відновлювати виконавче провадження № 64393237 за наслідками рішення суду, а тому дана вимога позивача є передчасною та не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач не довів правомірність оскаржуваної постанови від 26 лютого року ВП № 64393237, внаслідок чого суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача частково.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд зазначає, що квитанціями № 85318 та № 85295 від 28.06.2021 підтверджується сплата позивачем судового збору у загальному розмірі 1816,00 грн (а.с.1).

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи та часткового задоволення позовних вимог, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 1362,00 грн, що пропорційно становить 75 % задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 лютого 2021 року ВП №64393237.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) про повернення виконавчого документа стягувачу від 26 лютого 2021 року ВП №64393237.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 сплачену сум судового збору у розмірі 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві ) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 287, 297, підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач: відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано- Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76018);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15 місто Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитин Н.М.