Справа № 760/5606/17
Суддя: Усатова І. А.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/1389/17
Справа №760/5606/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Усатової І.А.,

при секретарі Калашнік Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві справу за адміністративним позовом Солом`янського РВ ГУДМС України в м. Києві до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Солом`янський РВ ГУДМС України в м. Києві звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перевірки законності перебування на території України відповідача встановлено, що останнього 22.03.2017 було виявлено за адресою: АДРЕСА_1 , та який проживав на території України без документів на право проживання в Україні та працевлаштувався без відповідного дозволу на працевлаштування, необхідність якого передбачено ст. 42 ЗУ «Про зайнятість населення». Довідка, що засвідчує його особу № 10/2077 від 22.03.2017.

16.12.2016 Солом`янським РВ ГУДМС України в м. Києві прийнято рішення про примусове повернення з України № 56 відповідача та зобов`язано покинути територію України у строк до 26.12.2016. На теперішній час ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення про примусове повернення. Просили суд прийняти постанову про примусове видворення за межі України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 .

Дослідивши обставини справи, та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

За нормою ч. 2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У межах розгляду даної справи суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено необхідності видворення відповідача з таких підстав.

Відповідно до позову відповідач прибув на територію України у серпні 2016 року залізничним сполученням «Москва-Київ».

22.03.2017 відповідача було виявлено за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав на території України без документів на право проживання в Україні та працевлаштувався без відповідного дозволу на працевлаштування, необхідність якого передбачено ст. 42 ЗУ «Про зайнятість населення».

Довідка, що засвідчує особу громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 № 10/53 від 16.12.2016.

16.12.2016, 22.03.2017 співробітниками Державної міграційною службою України у відношенні відповідача було складено протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення вимог ст. 42 Закону України«Про зайнятість населення».

16.12.2016 Солом`янським РВ ГУДМС України в м. Києві прийнято рішення про примусове повернення з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у строк до 26.12.2016.

Судом встановлено, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 не має документів, що ідентифікують його особу, а також документів, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач перебуває на території України незаконно, документів, які б надавали йому право офіційно перебувати в Україні немає, тому є всі підстави для його примусового видворення за межі території України.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вказаного Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

У силу вимог ч. 1 ст. 26 наведеного Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу наведених норм права випливає, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Судом встановлено, що 16.12.2016 позивачем прийнято рішення про примусове повернення з України відповідача та зобов`язано громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 16.09.2016.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів, що відповідач був ознайомлений з даним рішенням та свідомого ухилення відповідача від виконання рішення про примусове повернення.

Наведене свідчить про відсутність передбачених ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстав для винесення судом постанови про примусове видворення з України громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , а саме: невиконання відповідачем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення та підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання такого рішення.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», для задоволення позову до про видворення відповідача за межі території України в примусовому порядку.

Керуючись статтями 2, 11, 17 20, 69 72, 94, 162, 163, 185 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя І.А. Усатова