Справа № 640/20671/18
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Карпушова О.В.,

Парінов А.Б.,

за участі:

секретар с/з Піскунова О.Ю.,

пр-к позивача Карпенко Н.І.,

пр-к відповідача Труфанова В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.09.2018 №, -

У С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Державна продовольча-зернова корпорація України» звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.09.2018 № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 04.09.2018 №.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби судовий збір у сумі 30346,00 грн. (тридцять тисяч триста сорок шість гривень 00 копійок).

Не погоджуючись з вказаним рішенням Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що оскаржувані рішення прийнято відповідачем правомірно і у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, оскільки обставини, викладені в акті перевірки, вказують на нереальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «Арнок» і ТОВ «Сотта Трейдінг».

З огляду на викладені обставини апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено без повного дослідження обставин справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15 вересня 2021 року.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 02 вересня 2021 року від Публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого позивачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

Також, апелянтом подано до суду клопотання в якому просить здійснити заміну відповідача - Офісу великих платників податків Державної податкової служби на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 № 893 (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі, Офіс ВПП ДПС).

Згідно пункту 2 Постанови №893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Наказом Державної податкової служби України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 № 529 утворені як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України територіальні органи згідно з переліком (додаток до цього наказу), серед яких Офісу ВПП ДПС немає. Натомість у переліку є Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків та Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

У подальшому, Наказом Державної податкової служби України «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для заміни сторони - Офіс великих платників податків ДПС на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідач відповідно до наказу від 19.04.2018 №750 та направлень від 23.04.2018 №№451, 452 на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1. ст. 20, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України відповідач провів документальну позапланову перевірку позивача з питань відповідності формування від`ємного значення з ПДВ за травень 2018р. з урахуванням перенесення від`ємного значення за лютий 2018р., оформлену актом від 17.05.2018 №1345/28-10-41-04/37243279.

Згідно висновків Акта перевірки, відповідачем встановлено порушення позивачем вимог ПК України в частині формування від`ємного значення з ПДВ по податковій декларації з ПДВ за лютий 2018р. з урахуванням перенесення від`ємного значення попередніх періодів, а саме в порушення п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2 п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст.200, п. 200.4 ст. 200 ПК України завищено податковий кредит по взаємовідносинам з ТОВ «Арнок» на 411647,98 грн., ТОВ «Сота Трейдінг» на 1611273,99 грн., ТОВ «Агрокомпостач» на 23333,33 грн., що призвело до завищення значення р. 21 "Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" податкової декларації на суму 2046255,30 грн. та завищено суму податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «Ведекон» 125 грн., що призвело до завищення значення р. 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» податкової декларації на суму 125 грн.

Не погоджуючись з вказаним актом перевірки, позивач подав заперечення на акт, за результатом розгляду яких висновки акта перевірки залишені без змін.

На підставі встановлених в Акті перевірки порушень Офісом ВПП прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.06.2018 №, яким зменшив від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 2046380,30 грн.

Рішенням ДФС від 23.08.2018 №27337/6/99-99-11-01-02-25 скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.06.2018 № у частині визначення податкового зобов`язання з ПДВ за рахунок невизнання перевіркою взаємовідносин з ТОВ «Агрокомпостач-2016», в іншій частині це податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Відповідач виніс нове податкове повідомлення-рішення від 04.09.2018 №, яким зменшив від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 2023046,97 грн.

Позивач вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки формування податкового кредиту за господарськими операціями підтверджено первинною документацією, господарські операції були реальними, у зв`язку з чим є підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішень.

Переглядаючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.

Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

З Акту перевірки убачається, що позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ "Сотта Трейдінг" і ТОВ "Арнок" з придбання товарів.

Так, між позивачем (Покупець) і ТОВ "Сотта Трейдінг" (Постачальник) укладено договори поставки від 10.08.2017 №ХАР0098-С, від 18.08.2017 №ВІН0050-С, від 23.10.2017 №ВІН0074-С про поставку товару зерна українського походження врожаю 2017р. (кукурудза, пшениця, ячмінь 3-го класу).

Постачальник здійснив поставку товару, а позивач - оплату за товар, відповідно до рахунків, податкових і видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, складських документів, банківських виписок згідно з наведеним в акті переліком (с.с. 10-13 акта).

Придбаний позивачем товар був експортований відповідно до зовнішньоекономічних контрактів від 22.02.2017 №EXP220217-MW та від 27.03.2017 №ЕХР270317-SB до Єгипту. Копії митних декларацій наявні у справі.

Згідно з актом, позивачем відображено в складі р. 16, р. 21 податкової декларації з ПДВ за лютий 2018р. по взаємовідносинах з ТОВ "Сота Трейдінг" в сумі ПДВ 1611273,99 грн., у т.ч.: серпень 2017р. - 644221,17 грн.; вересень 2017р. - 289059,30 грн.; жовтень 2017р. - 562219,12 грн.; листопад 2017р. - 115774,40 грн.

Також, між позивачем і ТОВ "Арнок" (Постачальник) укладено Договори постачання незернової сировини від 18.01.2018 №03/18, від 31.01.2018 №06/18, від 08.02.2018 №07/18, від 26.02.2018 №09/18 (Договори) про поставку зернових для виготовлення комбікормів.

Постачальник здійснив поставку товару, а позивач - оплату за товар, відповідно до рахунків, податкових і видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, складських документів, банківських виписок і платіжних доручень згідно з наведеним в акті переліком (с.с. 29-32 акта).

Придбаний товар реалізований позивачем кінцевим споживачам ТОВ "Курганський бройлер", СТОВ "Агрофірма Шанс", СТОВ "Агрофірма "Новий Шлях" та ін. у вигляді комбікормів, докази чого наявні у справі і що не заперечувалось відповідачем.

Згідно з актом перевіркою встановлено відображення позивачем в складі р. 16, р. 21 податкової декларації з ПДВ за лютий 2018р. по взаємовідносинах з ТОВ "Арнок" у сумі ПДВ 411647,98 грн.

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, що і не заперечується відповідачем, а отже доведено факт реального виконання умов договорів, що надає йому право на формування податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Сотта Трейдінг», ТОВ «Арнок»

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження реальності господарських операцій та мети придбання товарів позивач надав копії наступних документів: договори поставки, видаткові накладні, податкові накладні, ТТН, розрахункові документи (платіжні доручення, банківські виписки по рахунку), рахунки на оплату.

Відтак, співставлення первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операціям із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

Посилання відповідача на лист ДП "Держреєстри України" від 15.05.2018 №250, згідно з яким за даними основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, ТОВ "Сота Трейдінг" не здійснювало погашення складських квитанцій в періоді з 01.09.2015 по 30.11.2017, а ТОВ "Арнок" не здійснювало зберігання насіння соняшнику в періоді з 01.09.2015 по 28.02.2019, не свідчать про неможливість постачання названим контрагентом товарів на користь позивача і відхиляються судом, оскільки згідно із ст. 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зберігати зерно можна не лише на спеціально обладнаних елеваторах, які є у великих суб`єктів господарювання, а й у невеликих зерносховищах, збудованих на власних чи орендованих землях, що відповідачем не перевірялось Крім того, предметом укладеного з ТОВ "Арнок" договору є макуха соняшникова, яка згідно з ГОСТ 80-96 є продуктом, який виходить в результаті віджиму олії із залишків насіння соняшника, термін придатності становить 3 місяці з дати виготовлення, а відтак, під час перевірки відповідачем не враховано ту обставину, що макуха соняшникова не є зерном та у більшості випадків поставка такого товару здійснюється одразу після віджиму олії.

Щодо посилань в акті на окремі недоліки (дефекти) в оформленні товарно-транспортних накладних по взаємовідносинах з ТОВ "СоттаТрейдінг" (с. 14): у №№908897, 908884 відсутній підпис водія прийняв/здав; у №471320 відсутній підпис та не вказано ім`я водія прийняв/здав; у №№471315, 471319 відсутні дані про довіреність та не вказано особу, яка прийняла товар, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з висновками Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 №808/2524/17 і від 05.09.2019 №805/187/16 товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у товарно-транспортних накладних окремих реквізитів не спростовує поставку товарів з огляду на наявність на них відбитків Миколаївського портового елеватора про прийняття товару.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію та висновки ДПІ, в тому числі щодо: відсутності у деяких контрагентів необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності щодо поставки товарів, у зв`язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги з огляду на положення принципу індивідуальної відповідальності платника податків. Податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постановах від 24.01.2018 у справі №824/942/13, від 14.03.2018 у справі №803/1198/16.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних убачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними (висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.11.2020 №320/1147/19, від 24.11.2020 №813/3034/15).

Отже, висновки апелянта, які ґрунтуються лише на податковій інформації та звітності контрагентів позивача, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних договорів за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Також, згідно з п. 3.12 акта (с. 52) перевіркою встановлено, що до складу податкового кредиту з ПДВ включено податкову накладну ТОВ "Ведекон" від 07.02.2018 №1 на суму ПДВ 125 грн., яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну, чим, за висновком відповідача, порушено п. 198.6 ст. 198 ПК України і завищено від`ємне значення на 125 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цей висновок помилковий, оскільки п. 198.6 ст. 198 ПК України забороняє включення до податкового кредиту з ПДВ податкових накладних, які не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Водночас п. 198.6 ст. 198 ПК України не забороняє включення до податкового кредиту з ПДВ податкових накладних, які зареєстровані з порушенням термінів реєстрації.

Відтак, враховуючи те, що матеріали справи спростовують висновки податкового органу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: О.В. Карпушова

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 21.09.2021р.)