Справа № 640/33656/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2021 року м. Київ № 640/33656/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м.

Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (надалі по тексту відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №2600-0303-8/159030 від 09 листопада 2020 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28 жовтня 2020 року, зарахувавши періоди навчання з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року в Комунарському індустріальному технікумі, служби в армії з 25 червня 1988 року по 28 травня 1990 року, роботи з 11 вересня 1987 року по 08 грудня 1987 року в Комунарському металургійному комбінаті, з 19 лютого 1997 року по 12 березня 1997 року, з 05 травня 2010 року по 11 серпня 2014 року та з 01 травня 2015 року по 28 лютого 2017 року у Відкритому акціонерному товаристві «Алчевський металургійний комбінат» до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, роботи з 06 липня 1993 року по 12 січня 1994 року в Державній податковій інспекції по м. Алчевську та період виплати допомоги по безробіттю з 06 березня 2001 року по 01 вересня 2001 року Алчевським центром зайнятості населення до страхового стажу, та зарахувати до страхового стажу по одному року за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач був працевлаштований на посаду, яка дає право на призначення пільгової пенсії за списком №1 та призваний на службу в армію під час навчання, то період навчання та проходження служби в армії зараховуються до пільгового стажу за списком №1.

Додатково позивач зазначив, що довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці. Відтак, основним документом, який підтверджує пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до списків, є трудова книжка.

В той же час, непроведення підприємством атестації робочих місць або відсутність результатів атестації не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи, яка передбачена списком №1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача повідомив, що відповідно до наданих позивачем документів загальний страховий стаж становить 26 років 3 місяці 4 дні, на пільгових умовах за Списком №2 можливо зарахувати 6 років 1 місяць 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Так, не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 06 липня 1993 року по 12 січня 1994 року, оскільки відсутня читабельна печатка при звільненні та період допомоги по безробіттю з 06 березня 2001 року по 01 вересня 2001 року, адже між періодом припиненні та наказом про припинення минуло більше трьох місяців.

Представник відповідача стверджує, що оскаржувана відмова у призначенні пенсії на пільгових умовах є правомірною.

З огляду на викладене вище справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

При цьому, суд враховує клопотання позивача про прискорення розгляду даної справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами розгляду вказаного звернення Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 09 листопада 2020 року №2600-0303-8/159030 повідомило позивачу про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування даної відмови відповідачем вказано, що відповідно до наданих документів про стаж (трудова книжка, тимчасове посвідчення (замість військового квитка), диплом) загальний страховий стаж складає 26 років 3 місяці 4 дні, на пільгових умовах за Списком №2 можливо зарахувати 6 років 1 місяць 27 днів (враховано згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування), що є недостатнім для призначення пенсії.

Також повідомлено, що не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 06 липня 1993 року по 12 січня 1994 року, оскільки відсутня читабельна печатка при звільненні та період допомоги по безробіттю з 06 березня 2001 року по 01 вересня 2001 року, адже між періодом припиненні та наказом про припинення минуло більше трьох місяців.

Незгода позивача із відмовою щодо призначення пенсії зумовила його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 22 Загальної Декларації прав людини кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримки її гідності, вільного розвитку її особистості, прав в економічній, соціальній і культурній сферах за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва і відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статей 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII, в редакції станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Вказані норми кореспондують з положеннями статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для призначення пенсії на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах за списком №1 позивачу, необхідним є настання наступних умов:

- стаж роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, що дають право на пільгову пенсію;

- за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, але наявності не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

З оскаржуваної відповіді-відмови позивача вбачається, що загальний страховий стаж на дату звернення складає 26 років 3 місяці 4 дні. Відтак, спірним в межах правовідносин, які є предметом позову, є наявність у позивача стажу на пільгових умовах.

Так, відповідачем відмовлено у зарахуванні до стажу періоду роботи з 06 липня 1993 року по 12 січня 1994 року, оскільки відсутня читабельна печатка при звільненні, а також у зарахуванні періоду отримання допомоги по безробіттю.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що позивач в період з 06 липня 1993 року по 12 січня 1994 року працював в Державній податковій інспекції по місті Алчевську на посаді податкового інспектора та з 06 березня 2001 року по 01 вересня 2001 рік знаходився на обліку в Алчевському центрі зайнятості населення та отримував виплату допомоги по безробіттю.

Станом на час внесення спірного запису діяли вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N 58.

Так, відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Вимогами пункту 2.4 Інструкції №58 визначено, що записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Окрім того, суд зауважує, що Верховний Суд у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) та від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17 (провадження №К/9901/22172/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Водночас, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Також суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17.

З огляду на зазначене суд не приймає доводи відповідача про те, що стаж роботи позивача за період з 06 липня 1993 року по 12 січня 1994 року не підтверджений належними доказами.

Законом України від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (надалі також - Закон №2505-IV) частину 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено абзацом такого змісту: «Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу».

Зазначеним законом також виключено абзац 5 частини 1 статті 7 та статтю 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тобто всі норми про матеріальну допомогу по безробіттю.

Разом з тим, частина 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, оскільки позивач одержував матеріальну допомогу по безробіттю з 06 березня 2001 року по 01 вересня 2001 року, а Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01 січня 2004 року, тому потрібно звернутися до законодавства, що діяло раніше.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин - від 02.03.2000) передбачено такі види забезпечення за цим Законом:

- допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності;

- допомога по частковому безробіттю;

- матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного;

- матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні;

- допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Стаття 28 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» в редакції від 02.03.2000 передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Аналогічні положення містить стаття 31 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції від 17.12.1999) - безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Крім того, відповідно до пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення», держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.

Аналізуючи вищенаведені положення, суд приходить до висновку, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу, а, отже, дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоду з 06 березня 2001 року по 01 вересня 2001 року є протиправними.

Стосовно неврахування відповідачем до стажу позивача періоду навчання та періоду служби в армії, суд враховує наступне.

Так, статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що у стаж роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується військова служба, незалежно від місця її проходження.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із положеннями частини першої статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Час проходження строкової військової служби, який зараховується до пільгового стажу, не повинен перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року №103/98-ВР до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема: інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Так, відповідно до диплому Комунарського індустріального технікуму серії НОМЕР_1 та виписки із семестрових та екзаменаційних відомостей до нього за реєстраційним № 640 від 30.06.1988 року, позивач в період з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року навчався в Комунарському індустріальному технікумі за спеціальністю «технологія коксохімічного виробництва» та здобув кваліфікацію «технік-технолог».

Під час навчання ОСОБА_1 був призваний до армії та з 25 червня 1988 року по 28 травня 1990 року проходив службу в армії, що підтверджується тимчасовим посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 30 березня 2010 року Алчевським об`єднаним міським військовим комісаріатом.

Оскільки, позивач був призваний на службу в армію під час навчання, то період проходження служби в армії зараховується до пільгового стажу за списком №1, що свідчить про протиправність неврахування відповідачем вказаного періоду до пільгового стажу позивача.

Абзацом 1 частини 1 статті 38 Закону України від 10.02.1998 року №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час навчання у професійно- технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічна за змістом вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі до безперервного і до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за одержаною професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 року № 103/98-ВР до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать, зокрема: інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що зарахування періоду навчання до пільгового стажу у повній мірі залежить від того, чи була особа працевлаштована протягом навчання або протягом трьох місяців після закінчення навчання на роботу за набутою професією, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників.

Так, відповідно до диплому Комунарського індустріального технікуму серії НОМЕР_1 та виписки із семестрових та екзаменаційних відомостей до нього за реєстраційним № 640 від 30.06.1988 року, позивач в період з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 рік навчався в Комунарському індустріальному технікумі за спеціальністю «технологія коксохімічного виробництва» та здобув кваліфікацію «технік-технолог».

Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 позивач в період навчання був працевлаштований з 11 вересня 1987 року по 08 грудня 1987 рік до Комунарського коксохімічного заводу для проходження виробничої практики в коксовому цеху № 1 на посаду двєрєвого по 4 розряду, яка відноситься до посад за Списком № 1 та зараховується до пільгового стажу.

Оскільки, позивач під час навчання працював на роботі за набутою професією. що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, а саме зараховується до пільгового стажу за Списком №1, то період навчання в Комунарському індустріальному технікумі зараховується до пільгового стажу за списком №1, однак відповідачем вказаний період без жодних обґрунтованих та законодавчо передбачених підстав не враховано до пільгового стажу позивача.

Стосовно незарахування до пільгового стажу за списком №1 періоду роботи позивача з 11 вересня 1987 року по 08 грудня 1987 рік, з 05 жовтня 1990 року по 03 червня 1993 рік та з 19 лютого 1997 року по 12 березня 1997 року, суд враховує наступне.

Згідно з частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788- ХІІ основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано; періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731 (далі - Порядок № 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок № 442), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21 серпня 1992 року, відтак при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до пункту 4.5 Порядку № 383, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997 року право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Разом з цим слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, яка підлягає врахуванню судом відповідно до пункту 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Крім того, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці Отже, основним документом, який підтверджує пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка. При цьому, не проведення підприємством атестації робочих місць або відсутність результатів атестації не може слугувати підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу роботи, яка передбачена Списком № 1.

Згідно записів трудової книжки, позивач в період з 11.09.1987 року по 08.12.1987 рік проходив виробничу практику в коксовому цеху № і Комунарського коксохімічного заводу на посаді двєрєвого по 4 розряду.

Відповідно до Постанови Ради міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах», який був чинний на цей період роботи, посада двєрєвой значиться в пункті а «Робітники» підрозділу 1 «Коксове, гіекококсове та термоантрацитове виробництво» розділу IV «Коксове, пекококссве, термоантрацитове та коксохімічне виробництво» Списку № 1.

Отже, робота двєрєвим в коксохімічному цеху відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Також, згідно записів трудової книжки, позивач в період з 05.10.1990 року по 03.06.1993 рік працював вогнетривником, зайнятим на гарячих роботах, 3 розряду в цеху ремонту металургійних печей № 2 Комунарського металургійного комбінату.

Відповідно до Постанови Ради міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року «Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах», який був чинний до 26.08.1991 року, посада вогнетривник, зайнятий на гарячих роботах, значиться в пункті а «Робітники» підрозділу 2 «Сталеплавельне і феросплавне виробництво (мартенівське, електросталеплавильне, бесемерівське, томасівське і феросплавне). Цехи підготовки сумішей та ремонту металургійних печей. Доломітні фабрики, цехи та відділення» розділу 111 «Металургійне виробництво (чорні метали)» Списку № 1.

Відповідно до Постанови Ради міністрів СРСР № 10 від 26.08.1991 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, які надають право на пільгове пенсійне забезпечення», який був чинний з 26.08.1991 року, посада вогнетривник, зайнятий на гарячих роботах, значиться в позиції 15416 «вогнетривник (огнеупорщик), зайнятий на гарячих роботах» пункту 1030200а «Робітники» підрозділу 2 «Виробництво сталі і феросплавів. Підготовка сумішей і ремонт металургійних печей» розділу III «Металургійне виробництво (чорні метали)» Списку № 1.

Отже, робота вогнетривника, зайнятий на гарячих роботах в цеху ремонту металургійних печей, відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Згідно записів трудової книжки, позивач в період з 19.02.1997 року по 12.03.1997 рік працював вогнетривником на гарячих ділянках робіт 3 розряду в цеху ремонту металургійних печей № 1 Відкритого акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат».

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», який був чинний в цей період роботи, посада вогнетривник на гарячих участках робіт, значиться в позиції 15416 «вогнетривники, зайняті на гарячих роботах» пункту 1030200а «Робітники» підрозділу 2 «Виробництво сталі і феросплавів. Підготовка сумішей і ремонт металургійних печей» розділу ІІІ «Металургійне виробництво (чорні метали)» Списку № 1.

Відтак, робота вогнетривника, що зайнятий на гарячих роботах в цеху ремонту металургійних печей, відноситься до посад, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Суд також враховує, що для підтвердження наявного пільгового стажу за зазначений спірний період, позивачем додатково надавалися відповідачу довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №016-1523 від 30 листопада 2020 року та №016-1524 від 30 листопада 2020 року, видані Закритим акціонерним товариством «Внешторгсервіс» Луганської народної республіки, який є правонаступником Комунарського Ордену Трудового Червоного Прапору металургійний завод, Комунарського металургійного комбінату, Алчевського державного металургійного комбінату, Відкритого акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», що підтверджується довідкою ЗАТ «Внешторгсервіс» №016-01 від 08 січня 2020 року.

Відповідачем відомості, вказані в зазначених довідках не враховані з підстав того, що вони видані владою окупованої територію України.

За приписами частини 1 та 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Суд звертає увагу, що довідки №016-1523 від 30 листопада 2020 року та №016-1524 від 30 листопада 2020 року видані за періоди роботи до 20 лютого 2014 року (початок тимчасової окупації, згідно статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»), відтак дані періоди працевлаштування та отримання заробітку позивачем не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії в повному обсязі, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув стаж за період роботи на підприємстві.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23 лютого 2016 року ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності інформації, у зв`язку з наданням довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Крім того, суд враховує, що позивачем були надані відповідачу і накази про проведення атестації робочих місць.

Так, відповідно до наказу Алчевського ордену Жовтневої Революції та ордену Трудового Червоного Прапору Державного металургійного комбінату № 418 від 16.09.1994 року «Про підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1 і 2» проведено вперше атестацію робочих місць та підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком № 1 після 21.08.1992 року працівникам, зайнятим на роботах вогнетривника на гарячих участках робіт в цеху ремонту металургійних печей.

Відповідно до наказу Відкритого акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» №308 від 29.12.1997 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці» проведено чергову атестацію робочих місць та підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком № 1 працівникам, зайнятим на роботах вогнетривника на гарячих участках робіт в цеху ремонту металургійних печей.

Аналіз наведених обставин у сукупності свідчить, що позивачем надано всі необхідні підтверджуючі документи спірного стажу роботи на пільгових умовах, відтак незарахування відповідачем їх при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах не узгоджується з нормами чинного законодавства.

З наявних матеріалів справи вбачається, що період роботи позивача з 05.05.2010 року по 11.08.2014 року та з 01.05.2015 року по 28.02.2017 року зараховується відповідачем до пільгового стажу, однак за Списком № 2, на підставі Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), виданим 26.10.2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві.

Згідно відомостей трудової книжки, у період з 05.05.2010 року позивач прийнятий у ВАТ «Алчевський металургійний комбінат» в цех ремонту металургійних печей вогнетривником, зайнятим на гарячих роботах 4 розряду; з 01 червня 2013 року по 28 лютого 2017 року - переведений в цеху ремонта металургійних печей вогнетривником, зайнятим на гарячих роботах 5 розряду.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», який був чинний в цей період роботи, посада вогнетривник, зайнятий на гарячих роботах, значиться в пункті 3.2а «вогнетривники, зайняті на гарячих роботах» пункту а «Робітники» підрозділу 2 «Виробництво сталі і феросплавів. Підготовка сумішей та ремонт металургійних печей» розділу III «Чорна металургія» Списку № 1.

Також, довідками про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 016-1524 від 30.11.2020 року та № 016-1525 від 30.11.2020 року, виданими Закритим акціонерним товариством «Внешторгсервіс» Луганської народної республіки, підтверджується, що вказаний період роботи позивача, а саме з 01 травня 2015 року по 28 лютого 2017 року вказана посада була передбачена Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року.

Відповідно до постанов Відкритого акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» №183 від 30 грудня 2008 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці цеху ремонту металургійних печей» та №144 від 30.12.2013 року «Про результати атестації робочих місць за умовами праці цеху ремонту металургійних печей» проведено чергову атестацію робочих місць та підтверджено право на пільгове забезпечення за Списком № 1 працівникам, зайнятим на роботах вогнетривника на гарячих участках робіт в цеху ремонту металургійних печей.

За таких обставин, період роботи позивача з 05.05.2010 року по 11.08.2014 року та з 01.05.2015 року по 28.02.2017 року повинен зараховуватися до пільгового стажу саме за Списком №1, а не за Списком №2.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про визнання протиправною та скасування відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах.

Стосовно вимоги позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд виходить з наступного.

Наявною в матеріалах справи копією трудової книжки підтверджується, що стаж позивача на роботі за списком №1 складає понад 10 років. При цьому, відповідачем підтверджено, що загальний страховий стаж позивача складає понад 26 років, а на момент звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії досягнув 50 річного віку, тобто позивачем дотримано всіх необхідних умова для призначення йому пенсії на пільгових умовах.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України №1058-IV є протиправними.

Зважаючи на наявність порушеного права та необхідність його відновлення, а також беручи до уваги, що позивач набув права на призначення пенсії на пільгових умовах, на момент звернення до пенсійного органу для призначення пенсії позивач досяг відповідного пенсійного віку та мав необхідний загальний та пільговий стаж роботи, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 28 жовтня 2020 року.

Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №2600-0303-8/159030 від 09 листопада 2020 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28 жовтня 2020 року, зарахувавши періоди навчання з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року в Комунарському індустріальному технікумі, служби в армії з 25 червня 1988 року по 28 травня 1990 року, роботи з 11 вересня 1987 року по 08 грудня 1987 року в Комунарському металургійному комбінаті, з 19 лютого 1997 року по 12 березня 1997 року, з 05 травня 2010 року по 11 серпня 2014 року та з 01 травня 2015 року по 28 лютого 2017 року у Відкритому акціонерному товаристві «Алчевський металургійний комбінат» до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, роботи з 06 липня 1993 року по 12 січня 1994 року в Державній податковій інспекції по м. Алчевську та період виплати допомоги по безробіттю з 06 березня 2001 року по 01 вересня 2001 року Алчевським центром зайнятості населення до страхового стажу, та зарахувати до страхового стажу по одному року за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04070, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук