Справа № 160/12574/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 160/12574/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпро апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року (суддя Юрков Е.О., м. Дніпро, повний текст рішення виготовлено 14.12.2020 року) у адміністративній справі №160/12574/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому як судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року (включно) із застосуванням обмеження нарахування у сумі 47230 грн.; зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди йому як судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська на підставі частин 2, 3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, в наступному розмірі 96546,80 грн. за травень 2020 року з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів за травень 2020 року; допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць травень 2020 року у розмірі 96546,80 грн. (з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів); зобов`язати відповідача як суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року позовні вимоги задоволено.

З рішення суду першої інстанції не погодилось Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що рішення є необґрунтованим, винесене з неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважав, що спірні правовідносини регулюються не лише Законом України «Про судоустрій і статус суддів», а й Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; посилався, що згідно частин 2, 3 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України; відповідно до ч.1 ст.130 Конституції України, ч.1 ст.146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; у Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів. Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог закону та у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку встановленому Бюджетним кодексом України. Апелянт зазначив, що відповідно до статей 22, 23 Бюджетного кодексу України буд-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються законом про Державний бюджет. Для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів; апелянт є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених статтями 151, 152 Закону України. Апелянт зазначив, що з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року діяв відповідно до положень Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням рекомендацій Ради суддів України, а тому з 18.04.2020 року відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (в редакції Закону №553-ІХ). Апелянт вказував, що рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 не встановлено будь-яких особливостей застосування чи виконання рішення, крім того, що положення Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України; за змістом ст.152 Конституції України рішення Конституційного суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, а тому посилання суду на неконституційність Закону України №553-ІХ не можуть бути підставою для визнання дій відповідача протиправними і відповідно зобов`язання вчинити певні дії.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому застосування ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить ст.130 Конституції України. Застосовуючи положення ст.7 КАС України, суд вказав, що ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, а тому до спірних правовідносин застосовував норми Конституції України як норми прямої дії. Суд зазначив, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що в свою чергу виключає можливість до правовідносин стосовно суддівської винагороди застосовувати інші Закони; відповідач в порушення вказаних норм Конституції та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 18.04.2020 року про 28.08.2020 року нараховував та виплачував позивачу у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, що свідчить про протиправність дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з березня 1989 року. Постановою Верховної Ради України від 22.04.1999 року №607-ХІV ОСОБА_1 обрано суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська безстроково та наказом начальника управління юстиції в Дніпропетровській області від 13.05.1999 року №76-к зарахований до штату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти, зокрема 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб. Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі за наявності стажу роботи, зокрема більше 15 років - 40 відсотків. Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Пунктом 10 Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (набрав чинності 18.04.2020 року) доповнено ст.29, згідно якої установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин 1, 3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року № 553-IX. Положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»» від 13.04.2020 року № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно довідки №Б-с-1644 від 27.10.2020 року, виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюку О.А., його суддівська винагорода у квітні-серпні 2020 року виплачувалася з обмеженням, яке складає 233409,17 грн.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, вирішуючи спір по суті адміністративний суд повинен встановити наявність/відсутність протиправної поведінки відповідача, яка порушує права та інтереси позивача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.130 Конституції України, ст.146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст.148, ст.149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема щодо місцевих судів територіальні управління Державної судової адміністрації України. Видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Верховного Суду, Вищої ради правосуддя, апеляційної палати вищого спеціалізованого суду, а також у цілому щодо апеляційних, місцевих судів. Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно Державна судова адміністрація України та її територіальні органи є державними органами у системі правосуддя, які здійснюють організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах своїх повноважень та в межах бюджетних призначень. Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України, територіальні управління є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до статей 22, 23 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головний розпорядник бюджетних коштів, зокрема отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Пропозиції про внесення змін до бюджетних призначень подаються та розглядаються у порядку, встановленому для складання проекту бюджету. Витрати відповідно до внесених змін до бюджетних призначень здійснюються лише після набрання чинності законом (рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, відповідної місцевої ради), яким внесено такі зміни, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку. Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. При реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань здійснюється перевірка відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, паспорту бюджетної програми.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.06.2021 року було зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області надати інформацію про наявність бюджетних асигнувань на виплату бюджетних зобов`язань щодо суддівської винагороди суддям Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (зокрема позивачу ОСОБА_1 ) за вказаний період 2020 року; чи виділялись Державною судовою адміністрацією України кошти на виплату суддівської винагороди суддям Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (зокрема позивачу ОСОБА_1 ) за вказаний період 2020 року (в обмеженому чи повному розмірі).

Своїм листом від 25.06.2021 року за №3585/21, Територіальне управління ДСА України в Дніпропетровській області надало інформацію про те, що фінансування за КЕКВ 2111 «заробітна плата» у 2020 році здійснювалось згідно затвердженого ДСА України кошторису та плану асигнувань на 2020 рік; сума коштів за КЕКВ 2111 «заробітна плата», яка була затверджена кошторисом на 2020 рік (з урахуванням усіх змін на протязі року) склала лише 76% від реальної потреби у коштах (яка була обрахована при складанні проекту індивідуального кошторису бюджетної установи на 2019-2021 роки) на виплату суддівської винагороди та заробітної плати працівникам апарату суду у 2020 році. У зв`язку з цим існував дефіцит видатків на оплату праці у 2020 році, оскільки державою не було 100 відсотково профінансовано видатки на оплату суддівської винагороди. У періоді з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року нарахування суддівської винагороди здійснювалось відповідно до ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виплата суддівської винагороди здійснювалась з застосуванням ст.29 Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Територіальне управління ДСА України в Дніпропетровській області, реалізуючи функції розпорядника бюджетних коштів, передбачених Законом про бюджет на фінансування судів, позбавлене можливості надавати оцінку будь-якому Закону на предмет його конституційності, а, отже, позбавлене можливості на свій розсуд обирати для застосування той чи інший закон, яким визначається розмір суддівської винагороди, яка фінансується за рахунок Державного бюджету. Суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом.

Аналізуючи обставини справи та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області у період з 18.04.020 року по 28.08.2020 року мало керуватися виключно Законом України «Про судоустрій та статус суддів», оскільки застосування Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечило ст.130 Конституції України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідач є державним органом, розпорядником коштів державного бюджету та має діяти відповідно до положень бюджетного законодавства, брати на себе бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, оскільки зобов`язання, взяті без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства; при реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань органами казначейства здійснюється перевірка відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, паспорту бюджетної програми. Відповідач, як державний орган та розпорядник бюджетних коштів не наділений правом розсуду щодо використання бюджетних коштів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 було визнано неконституційними положення Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» відповідно до ст.152 Конституції України з 28.08.2020 року. Вказаним рішенням Конституційний Суд України не встановив будь-яких особливостей застосування чи виконання свого рішення у періоді з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року.

Враховуючи судову практику Верховного Суду, викладену у постанові від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20, суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем та судом першої інстанції не залучено у якості співвідповідача Державну судову адміністрацію України; суд апеляційної інстанції позбавлений права залучати на стадії апеляційного провадження іншу особу у якості відповідача та, у зв`язку з цим надавати оцінку діям особи, яка не була залучена у якості відповідача. Крім того, суд апеляційної інстанції позбавлений відповідно до чинного процесуального законодавства повноваженнями скасовувати рішення суду першої інстанції та направляти справу на новий розгляд.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у періоді з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року Територіальне управління Державно судової адміністрації України в Дніпропетровській області, як державний орган, розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Наявність/відсутність у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області відповідного фінансування на виплату суддівської винагороди не впливала на можливість її виплати у періоді з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року у встановленому ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмірі, оскільки Законом України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» були передбачені відповідні обмеження; виплата без обмежень вважалася порушенням бюджетного законодавства, яке тягнуло за собою відповідальність.

Матеріалами справи не встановлено порушення відповідачем нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу відповідно до положень ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» після 28.08.2020 року.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст., ст.315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 року у адміністративній справі №160/12574/20 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова