Справа № 640/7473/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2021 року Справа № 640/7473/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Грибан І.О., Губської Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 травня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до приписів ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до приписів ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що він працює в Національній академії прокуратури України, яка наказами Генеральної прокуратури України прирівняна до посад прокурорів Генеральної прокуратури України та протягом 16-ти років 8-ми місяців 16-ти днів має класний чин, що надає йому право на призначення пенсії відповідно до приписів Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, викладену в листі від 13.03.2020 № 2600-0314-8/34169;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.02.2020 про призначення пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що фактичною підставою відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VІІ слугувала обставина відсутності необхідного стажу роботи на посадах прокурора, оскільки не враховано до стажу періоду роботи згідно записів трудової книжки, так як на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки відсутня печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Разом з тим, суд зазначив, що працівник не може відповідати за правильність і повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві. Неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд вказав, що підставою для призначення пенсії є необхідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Водночас, суд установив, що всі записи в трудовій книжці ОСОБА_1 завірені печатками підприємства, а тому відповідач був зобов`язаний прийняти таку трудову книжку до уваги під час розгляду його заяви від 21.02.2020 та призначити на її підставі пенсію, з урахуванням довідок, що були надані ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги частково та зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, суд виходив з того, що відповідачем по суті не було розглянуто заяву позивача від 21.02.2020 про призначення пенсії за вислугою років на підставі Закону України «Про прокуратуру», а тому позовні вимоги щодо зобов`язати відповідача здійснити призначення позивачу пенсії за вислугою років відповідно до приписів ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за №1697-VII з 21.02.2020 є передчасними.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в позові повністю, зазначаючи, що після вивчення документів позивача пенсійним органом було встановлено відсутність печатки підприємства на першій сторінці трудової книжки, тому не було враховано відповідний стаж та відмовлено в призначення пенсії.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 було відкрито апеляційне провадження, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 21.02.2020 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII.

Листом №2600-0314-8/34169 від 13.03.2020 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову у призначенні йому пенсії за вислугу років, згідно із Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 за № 1697-VII.

Підставою відмови у зазначено, що враховуючи надані позивачем документи стаж його роботи за вислугу років на день звернення склав 24 роки 7 місяців 20 днів, стаж роботи на посадах прокурора відсутній, оскільки періоди роботи згідно записів трудової книжки врахуванню до стажу не підлягають, так як така трудова книжка не містить на титульній сторінці печатки підприємства, на якому вона вперше заповнювалася.

У звязку з відсутністю, на переконання відповідача, в ОСОБА_1 стажу на посадах прокурорів - 14 років 6 місяців, передбаченого ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, підстав для призначення йому пенсії за вислугу років згідно з вказаним законом немає.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення йому пенсії, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697-VІІ), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція № 58), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом № 1697-VІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону №1697-VІІ, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VІІ передбачено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.11 Інструкції № 58 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по-батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до п. 2.12 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Поряд з цим, працівник не може відповідати за правильність і повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується з діями відповідача щодо неврахування трудового стажу позивача вказаного у його трудовій книжці, з підстав, що першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки відсутня печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (п. 2.12 Інструкція ведення трудових книжок).

Відповідно до п. 1, п. 2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з п. 2.4 Інструкції № 58 працівників, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що право на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону № 1697-VІІ виникає у прокурорів, які на день звернення мають необхідну кількість вислуги років (тобто загальний стаж), з якої у тому числі наявний необхідний визначений Законом стаж роботи на посадах прокурорів.

Разом з тим, у даному випадку, при зверненні позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років, йому необхідно мати загального стажу - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців.

Водночас, підтвердження відповідного загального трудового стажу та стажу на посадах прокурора здійснюється в загальному порядку, тобто згідно із записами в трудовій книжці, а в разі їх відсутності, на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що в трудовій книжці позивача наявні відповідні записи про його трудовий стаж, які завірені печатками підприємств/установ, в яких він працював.

При цьому, трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Підставою для призначення пенсії є необхідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Тож, доводи апелянта про те, що після вивчення документів позивача пенсійним органом було встановлено відсутність печатки підприємства на першій сторінці трудової книжки, тому не було враховано відповідний стаж та відмовлено в призначення пенсії, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Більш того, аналізуючи доводи апелянта, колегія суддів також відзначає, що законодавство передбачає можливість підтвердження трудового стажу не лише записами у трудовій книжці, а й іншими документами, і відповідач не був позбавлений можливості запитати у позивача такі документи, у разі наявності в нього сумнівів.

Аналізуючи всі доводи апелянтів, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З огляду на викладене, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для часткового задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 травня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, з огляду на кінцевий результат розгляду цієї справи, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 21 вересня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.О. Грибан

Л.В. Губська