Справа № 152/1045/21
Суддя: Славінська Н. Л.
Дата ухвалення: 2021-09-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 152/1045/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 вересня 2021 року м. Шаргород

Справа №152/1045/21

Провадження №2-а/152/10/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача поліцейського СРПП ВП №2

Жмеринського РВП Бабія О.В.,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими ст.ст.268-271, 286 КАС України для розгляду термінових справ, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабія Олександра Вікторовича, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів

1.Виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 27.08.2021 року звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області із означеним адміністративним позовом до поліцейського СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабія О.В., Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови.

В позові ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.121 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 470 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 13.08.2021 року поліцейським СРПП ВП №2 Жмеринського РВП капітаном поліції Бабієм О.В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Підставою для складання зазначеної постанови серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року поліцейський СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабій О.В. вказує, що 13.08.2021 року він керував автомобілем «RENAULT KENGO» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, але був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3. «в» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.

Вказану постанову серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а відповідачем 1, всупереч вимогам ст.ст.245, 280 КУпАП, при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення.

Крім того, позивач вказує на те, що оскаржувану постанову ним отримано поштою лише 23.08.2021 року, свідченням чого вважає конверт зі штампом поштового відділення з датою на ньому 20.08.2021 року.

Фактично, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався на дорозі, тобто на місці зупинки транспортного засобу, що, на його думку, унеможливило виконання поліцейським вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин справи.

Позивач звертає увагу на те, що чіткої підстави для зупинки його транспортного засобу відповідачем 1 не було названо.

Так, підійшовши до нього, поліцейський почав вимагати пред`явити документи, а після запитання про причину зупинки, яка передбачена ст.35 ЗУ «Про національну поліцію», назвав порушення ПДР, а підставою для зупинки те, що він нібито рухався, будучи не пристебнутим ременем безпеки.

Будь-які його клопотання про пред`явлення доказу правопорушення поліцейський проігнорував та в подальшому склав оскаржувану постанову, не маючи жодного належного доказу, про що також свідчить відсутність заповнення графи 7 постанови «до постанови додаються».

Крім того, відповідач 1 виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не провів, як і не повідомив, яка посадова особа розглядає справу, не вирішив клопотань, не дослідив доказів, не вислухав пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач вважає, що відповідач 1 порушив вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП.

З наведених підстав вважає, що постанова підлягає скасуванню.

При вирішенні спору позивач покликається на норми ст.ст.247, 251, 252, 258, 268, 278, 279, 280, 283, 288, 293 КУпАП, ст.ст.70, 72, 286 КАС України.

В судовому засіданні у вступному слові позивач ОСОБА_1 підтримав позовну заяву, просить її задовольнити з наведених у ній підстав, оскільки 13.08.2021 року він не вчинив порушення ПДР та КУпАП, тому постанову про накладення на нього адміністративного стягнення вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Викладені у постанові висновки, на його переконання, не відповідають фактичним обставинам справи. Розгляду справи, як такого, не відбулося, оскільки поліцейський не вислухав його пояснень, хоча він відразу заперечував щодо факту вчинення адміністративного правопорушення; не представив доказів та не дослідив, хоча він на цьому наполягав; не повідомив йому, яка посадова особа розглядатиме справу. Також, він заперечував щодо накладення на нього адміністративного стягнення. Відповідач 1 надіслав йому постанову поштою без додатку будь-яких доказів вчинення правопорушення. Вважає, що відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, тому провадження у справі підлягає закриттю. Просить також стягнути судовий збір з бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, який ним сплачено при зверненні з позовом 470 грн.

2. Виклад заперечень відповідачів поліцейського СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабія О.В. та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Відповідач 1 поліцейський СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабій О.В. подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.38).

У поданій до суду 14.09.2021 року заяві по суті відзиві на позовну заяву відповідач 1 зазначає, що позов ОСОБА_1 вважає необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач 1 у відзиві зазначає, що 13.08.2021 року в с. Джурин по вул. Жовтневій водій ОСОБА_1 керував автомобілем «RENAULT KENGO» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, але був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3. «в» ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП. Подію правопорушення та факт, що водій не був пристебнутим ременем безпеки на момент зупинки транспортного засобу було задокументовано на нагрудну бодікамеру №101482483. Однак на теперішній час, згідно з вимогами наказу МВС №1026 від 18.12.2018 року, даний запис знищено шляхом перезапису (термін зберігання запису 30 діб). Тобто стягнення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, накладено на ОСОБА_1 у межах наданих повноважень під час виконання службових обов`язків, а правопорушення зафіксоване у постанові БАВ №457882 від 13.08.2021 року.

В судовому засіданні відповідач 1 поліцейський СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабій О.В. зазначив, що постанова в справі про адміністративне правопорушення відповідає вимогам КУпАП. Просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, оскільки останній дійсно вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, тобто керував автомобілем, будучи не пристебнутим ременем безпеки, що було зафіксовано на бодікамеру, але, зі спливом часу, відомості на камері знищені. Він не заперечує того факту, що ОСОБА_1 на місці оспорював допущене адміністративне правопорушення та стягнення, що на нього накладається, не бажав отримати постанову від 13.08.2021 року, тому він надіслав її позивачеві поштою.

Відповідач 2 Головне управління Національної поліції у Вінницькій області скористався своїм правом на подання відзиву на позов, та в призначений до розгляду справи день 16.09.2021 року на електронну адресу суду надіслав відзив на позов ОСОБА_1 (а.с.40-45), але у строки, встановлені КАС України, враховуючи, що ухвала суду про відкриття провадження у справі з пропозицією подати відзив на позов у п`ятнадцятиденний строк з моменту її отримання, отримана відповідачем 06.09.2021 року (а.с.37).

Відповідач 2 просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити в повному обсязі.

Головне управління Національної поліції у Вінницькій області не визнає позовної заяви ОСОБА_1 , вважає її безпідставною та необґрунтованою з наступних причин.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки регулює Закон України «Про дорожній рух».

Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», до учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Згідно з ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.5 ч.1 ст.213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За приписами ст.217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Відповідно до ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до п.1 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395 передбачено, що повноваження з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення покладено на поліцейських підрозділів патрульної поліції та поліцейських, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, що зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Оскаржувана постанова серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення винесена поліцейським сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області капітаном поліції Бабій О.В. з огляду на те, що 13.08.2021 року приблизно о 16:10 год. позивач, керуючи транспортним засобом «Рено Кенго» ДНЗ НОМЕР_1 , не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив вимоги п.п.2.3 «в» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.

Отже, відповідач 2 вважає, що дії інспектора СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Бабія О.В. щодо виявлення 13.08.2021 року о 16:10 год. в с. Джурин факту адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 , є правомірними та законними.

З огляду на викладене вище, ГУНП у Вінницькій області вважає, що спірна постанова складена уповноваженою особою у відповідності до вимог чинного Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за №1395. Інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Крім того, постанова винесена уповноваженим працівником поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст.ст.258, 283 КУпАП, а стягнення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, накладено інспектором СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Бабієм О.В. у межах наданих йому повноважень і лише під час виконання службових обов`язків та дії були здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України та зафіксовані у постанові про накладання адміністративного стягнення серії БАВ №459810 від 19.07.2021 року.

У судове засідання представник відповідача 2 ГУНП у Вінницькій області не прибув. Про причини неприбуття представник відповідача 2 суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідачів.

1. В судовому засіданні 16.09.2021 року позивачем заявлено клопотання про відкладення судового засідання та надання йому строку для ознайомлення з відзивами відповідачів, які не отримані ним до початку судового розгляду.

Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, позивач до суду не подавав.

22.09.2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив.

2. Відповідачі клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавали.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Ухвалою суду від 28.08.2021 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабія О.В., Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови, відкрито провадження у справі; розгляд адміністративної справи визначено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з особливостями, встановленими для розгляду термінових адміністративних справ ст.ст.268-271, 286 КАС України; судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін призначено на 16.09.2021 року о 11.30 годині у залі судових засідань №3 Шаргородського районного суду Вінницької області (вул. Героїв Майдану, 231, м. Шаргород, Вінницька обл.); запропоновано відповідачам у строк, що не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам, встановленим статтею 162 КАС України, в тому числі, на електронну адресу суду (а.с.17-18).

2. 16.09.2021 року у судовому засіданні задоволено клопотання позивача про відкладення судового розгляду і надання йому строку для ознайомлення з відзивами відповідачів (а.с.51).

3. У зв`язку із неприбуттям у судове засідання представника відповідача 2, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суд, заслухавши думки позивача та відповідача 1, без виходу до нарадчої кімнати ухвалив рішення про розгляд справи у відсутності представника відповідача 2.

4. У судовому засіданні 22.09.2021 року суд, заслухавши думки позивача та відповідача 1, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалив рішення про задоволення клопотання позивача про приєднання до матеріалів цієї справи відповіді на відзив.

ІV. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка аргументів позивача, відповідачів, висновок суду про наявність порушення прав позивача

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли публічно-правові відносини з приводу рішень, дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Судом встановлено, що 13.08.2021 року о 16.15 годині у с. Джурин Жмеринського району Вінницької області на вулиці Жовтнева відповідачем 1 поліцейським СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабієм О.В. відносно позивача ОСОБА_1 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №457882, з п.5 якої вбачається, дослівно мовою оригіналу, що «13.08.2021 року о 16 год. 10 хв. в с. Джурин по вул. Жовтневій водій ОСОБА_1 , керуючи т.з. RENAULT-KANGOO д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобом пасивної безпеки, а саме був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 5 статті 121 КУпАП» (а.с.9).

Відповідно до п.6 оскаржуваної постанови, прийняте відповідачем 1 рішення про вид адміністративного стягнення та сума штрафу: «510 грн».

В п.7 оскаржуваної постанови мало би бути зазначено, що до неї додається, оскільки вказаний пункт має назву «До постанови додається», проте, відповідачем 1 не зазначено будь-яких додатків до цієї постанови, натомість зазначено символ « », що означає «прочерк».

Вказані судом факти підтверджуються другим примірником постанови, що оскаржується, який знаходиться у позивача і наданий останнім для огляду в судовому засіданні, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.9).

Підставою для винесення вказаної постанови став розгляд відповідачем 1 справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, що вбачається із постанови.

Протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскільки із постанови про адміністративне правопорушення не вбачається, що вона винесена на підставі розгляду протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч.2-5 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З позовної заяви вбачається, що позивач при складанні постанови про адміністративне правопорушення оспорював факт вчинення адміністративного правопорушення, заявляв клопотання, в тому числі, про дослідження доказів, оспорював розгляд справи на місці зупинки, оскільки не був повідомлений про те, яка посадова особа розглядатиме справу, оспорював і накладення на нього адміністративного стягнення.

Вказані обставини підтримані позивачем під час судового розгляду.

Відповідач 1 під час судового розгляду справи не заперечував вказаних фактів.

Також, суд вважає, що вказана обставина не заперечується відповідачем 2, оскільки у відзиві на позов він не висловив заперечень щодо вказаних обставин.

Таким чином, відповідач 1, в силу вимог ч.5 ст.258 КУпАП, враховуючи, що ОСОБА_1 оспорював допущене адміністративне правопорушення та заперечував щодо винесення постанови і оспорював накладення на нього адміністративного стягнення, повинен був скласти протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначити відомості, передбачені ст.256 КУпАП, та зазначити цей протокол додатком до постанови, що відповідачем не зроблено.

Також, з оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що виклад обставин, установлених під час розгляду справи відповідачем 1, не відповідає фактичним обставинам.

Так, суд звертає увагу на те, що докази на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 не користувався ременем безпеки, керуючи транспортним засобом під час руху, в постанові не зазначені, до постанови не додані, оскільки в п.7 оскаржуваної постанови відсутнє зазначення будь-яких додатків до неї, міститься символ « », що означає «прочерк».

Суд позбавлений можливості встановити вказані у оскаржуваній постанові обставини, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не складався, докази на підтвердження обставин справи, зазначених у постанові, відсутні, ОСОБА_2 відповідачем 1 не надавалася можливість надати пояснення по суті справи.

Також, судом встановлено, що відповідач 1 при складанні постанови у справі про адміністративне правопорушення не роз`яснив позивачеві його прав та обов`язків, встановлених ст.268 КУпАП, оскільки в оскаржуваній постанові відсутнє зазначення такого роз`яснення.

Даючи правову оцінку обставинам справи та наявним у ній доказам, суд вважає, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а також доказів на спростування обставин, зазначених позивачем в обґрунтування адміністративного позову.

Так, згідно зі ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд зауважує, що крім постанови по справі про адміністративне правопорушення інших доказів, пояснень, свідчень або інших відомостей до постанови, необхідних для вирішення справи про порушення Правил дорожнього руху відповідачем 1 зібрано не було, а сама постанова таких доказів не містить, оскільки п.7 постанови не містить посилання на будь-які докази, що додаються до постанови.

До суду ні відповідачем 1, ні відповідачем 2 також не надано доказів вчиненого позивачем правопорушення, а саме відео- чи фото- фіксацію порушення.

Суд не оспорює того факту, що на час розгляду справи в суді відеофіксування на бодікамері поліцейського знищено, перезаписано через 30 діб, разом з тим, суд зауважує, що відповідачем 1 постанова про адміністративне правопорушення від 13.08.2021 року не була вручена ОСОБА_1 після її складення, а надсилалася поштою, тому у відповідача 1 була наявна можливість у межах строку знищення відеозапису, додати його до постанови і зазначити у п.7 оскаржуваної постанови як доказ.

Також, у відповідача 1 не було перешкод продемонстувати запис з бодікамери позивачеві при складанні постанови на місці зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Разом з тим, суд констатує, що будь-які докази, передбачені ст.251 КУпАП, які б встановлювали наявність адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні, в матеріалах справи відсутні, тоді як у оскаржуваній постанові не зазначено, які докази стали підставою для її винесення відповідачем 1.

Таким чином, встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та про відсутність події і складу адміністративного правопорушення під час керування позивачем транспортним засобом 13.08.2021 року о 16.10 годині в с. Джурин по вул. Жовтневій.

Відтак, судом встановлено, що постанова серії БАВ №457882, винесена відповідачем 1 відносно ОСОБА_1 з істотними порушеннями КУпАП, не відповідає вимогам закону, оскільки, відповідно до вимог ст.280 КпАП України, не ґрунтується на повно з`ясованих обставинах, що мають значення для правильного вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 КУпАП визначено поняття адміністративного правопорушення, а саме, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом з тим, із матеріалів справи не вбачається, якими доказами керувався відповідач 1 при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення норми КУпАП ч.5 ст.121 КУпАП.

Так, ст.72 КАСУ встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 73-76 КАСУ встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами 1, 2, 4 ст.77 КАСУ передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин… Докази суду надають учасники справи.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах адміністративної справи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною та скасування постанови серії БАВ №457882 від 13 серпня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, оскільки відповідач 1 як суб`єкт владних повноважень, згідно з вимогами ч.2 ст.71 КАС України, належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого ним рішення.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі слід задовольнити, оскільки доводи позовної заяви є обґрунтованими та спростовують висновок відповідача 1, що викладений у оскаржуваній постанові.

До того ж, суд звертає увагу, що відповідачем 2 у відзиві на позов (аркуш відзиву 4) зазначається про те, що інспектором СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області адміністративне правопорушення та накладене на позивача стягнення зафіксовані у постанові серії БАВ №459810 від 19.07.2021 року.

Вказана обставина заперечується позивачем ОСОБА_1 , який пояснив суду, що відносно нього 19.07.2021 року постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №459810 не складалася, про такий факт йому не відомо.

Також, вказана обставина заперечується відповідачем 1, який повідомив суду, що 19.07.2021 року постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №459810 щодо ОСОБА_1 не складав.

Крім того, суд звертає увагу відповідача 2, що оскаржувана постанова серії БАВ №457882 13.08.2021 року винесена не інспектором СРПП, а поліцейським СРПП, саме таке визначення міститься у службовому посвідченні відповідача 1, яке досліджено судом при встановленні його особи.

Проаналізувавши всі наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений позивачем у позові та відповідачами у відзивах, а також представлені позивачем докази, констатує той факт, що ним надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, тоді як відповідачами не надано доказів на спростування позовних вимог.

Таким чином, ОСОБА_1 доведено факт порушення його прав з боку відповідачів.

При цьому, суд констатує той факт, що відповідачі не були позбавлені можливості та права подавати докази та доводити перед судом їх переконливість.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають публічно-правові відносини з приводу рішень, дій суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, що регулюються КАС України, КпАП України.

Відповідно до ст.ст.2, 5, 6, 8, 19, 20, 72-77, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача-суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1.3. Правил дорожнього руху України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.2.3 «в» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям-інвалідам, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

VІ. Висновки суду, розподіл судових витрат

Адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Виходячи з аналізу доказів, адміністративного законодавства, яке підлягає застосуванню при вирішенні вказаного спору, КАСУ, суд вважає, що права позивача порушені відповідачем 1, оскільки судом встановлено та підтверджується належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, що складена посадовою особою відповідача 2 поліцейським СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області Бабієм О.В. (відповідачем 1) постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року, є протиправною.

Оскільки відповідачами не було надано доказів в обґрунтування заперечень проти позову, як і не було спростовано доводів позивача, то постанова в справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року, винесена відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП і про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. не відповідає вимогам законодавства, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, а позов у цій частині задоволенню.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, не встановивши події вчинення позивачем адмінправопорушення і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, суд прийшов до висновку про порушення прав позивача відповідачами, які підлягають поновленню шляхом часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 470 грн. (а.с.1), тоді як слід було сплатити 454 грн.

Отже, позивач зайво сплатив 16 грн. судового збору.

Таким чином, оскільки позов ОСОБА_1 у частині визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню, то витрати на судовий збір у розмірі 454 грн., підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, який є розпорядником відповідних асигнувань.

Враховуючи, що відповідно до вимог ст.ст.139, 143 КАСУ сторона повинна довести відповідними доказами понесені нею витрати та те, що вони неминуче повинні бути понесені та обгрунтовано понесені, то позов ОСОБА_1 у частині вимог про стягнення з відповідача 2 витрат по сплаті судового збору в сумі 470 грн. підлягає частковому задоволенню на суму 454 грн.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 сплачено судовий збір у більшому розмірі, зокрема на 16 грн., то останній має право звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення йому вказаної суми.

Так, п.1 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 8, 19, 20, 72-77, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 251, 257, 268-271, 286 КАС України, на підставі ст.ст.6, 7, 9, 251, 252, 254, 280, 283, 287, 289, 293 КпАП України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП №2 Жмеринського РВП Бабія Олександра Вікторовича, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ №457882 від 13.08.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП і накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 (п`ятсот десять) гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.125 КУпАП закрити.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області як розпорядника бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

В іншій частині позову ОСОБА_1 про стягнення судових витрат по сплаті судового збору відмовити.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КАС України, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч.2 ст.295 КАС України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу (ч.3 ст.295 КАС України).

Повне рішення складено і проголошено 22.09.2021 року.

Суддя: