Справа № 120/62/21-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/62/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач: Моніч Б.С.

09 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Капустинського М.М. Шидловського В.Б.

за участю секретаря судового засідання Довганюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не завляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (Вінницький обласний військовий комісаріат) про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

визнати протиправним та скасувати пункт 11 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії розгляду з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.09.2020 року №130, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи з 13.07.2020 року, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистои Батьківщини;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 13.07.2020 року, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, визначеного на день встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що по 16.05.2018 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби отримав захворювання, яке пов`язане із захистом Батьківщини та у зв`язку з яким, під час первинного огляду органами МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності. В подальшому, після проходження повторного огляду органами МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я, як інваліду ІІ групи, позивач через ІНФОРМАЦІЯ_2 , направив до відповідача відповідні документи.

Протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 130 від 10.09.2020 (пункт 11) позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін, після первинного встановлення інвалідності.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 11 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 10.09.2020 №130, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 13.07.2020, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 13.07.2020, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб визначеного на день встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що ОСОБА_1 по 16.05.2018 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження служби, позивач отримав захворювання, яке пов`язано із захистом Батьківщини та у зв`язку з яким, під час первинного огляду органами МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності.

В зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності позивачу виплачено грошову допомогу в сумі 440500,00 грн. Даний факт не заперечується сторонами.

В подальшому, 13.07.2020 за результатом повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (безтерміново), в зв`язку з наявністю захворювання пов`язаного з захистом Батьківщини (а.с. 30), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №831115.

З метою призначення та виплати одноразової грошової допомоги за втрату здоров`я, як інваліду ІІ групи, позивач через Вінницький ОВК, направив до відповідача відповідні документи.

Згідно п. 11 протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 130 від 10.09.2020 позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін, після первинного встановлення інвалідності.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи з 13.07.2020, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб визначеного на день встановлення інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.

Суд першої інстанції зазначив, що з дня встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (23.04.2018) до дня встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (13.07.2020) минуло понад два роки, а тому останній пропустив передбачений пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк, протягом якого, за ним зберігалось право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Проте, врахувавши, що закінчення дворічного строку припало на 23.04.2020, тобто на час дії карантину із суворими карантинними обмеженнями, а заходи, введені у зв`язку з карантином, вплинули на строки повторного огляду органами МСЕК, що мало наслідком встановлення позивачу вищої групи інвалідності після закінчення дворічного строку з дня первинного встановлення групи інвалідності, суд дійшов висновку, що саме наявність обставин непереборної сили, зумовило пропуск позивачем встановленого пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII дворічного строку для вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми, в зв`язку з чим позивач був позбавлений права на отримання відповідних сум одноразової грошової допомоги.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що встановлений законодавством дворічний строк реалізації права на отримання допомоги у більшому розмірі є присічним і жодним нормативно-правовим актом України його поновлення, продовження тощо не передбачено.

Крім того скаржник зазначив, що матеріали справи засвідчують безперешкодне отримання позивачем медичної допомоги та лікування у період дії карантинних обмежень.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, а також, надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014 шляхом доповнення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" статтею 16-3 (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 №5040-VI).

З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" постановою КМУ від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) та абзацу 1 зазначеного пункту (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з пунктом четвертим статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту четвертого статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 року.

У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 зазначив наступне: "Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців".

Ухвалюючи вказану постанову, Судова палата відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17, від 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшла наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII: право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

З огляду на наведене, пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували, а також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 зазначив наступне: "Дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно. При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.12.2020 у справі №1.380.2019.006957 дійшов наступних висновків:

- встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги;

- встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми;

- дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

На час встановлення позивачеві ІІІ групи інвалідності (23.04.2018) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

Враховуючи, що з дня встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (23.04.2018) до дня встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (13.07.2020) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки пропустив передбачений пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме введення карантину вплинуло на строки повторного огляду позивача органом МСЕК та не дало змоги встановити інвалідність в межах дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності.

Колегія суддів не заперечує того, що закінчення дворічного строку передбаченого пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII припало на 23.04.2020, тобто на час дії карантину із суворими карантинними обмеженнями.

В обґрунтування позовних вимог, а саме, щодо строків повторного огляду органами МСЕК та визнання особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини (захворювання, яке пов`язано із захистом Батьківщини) позивач зазначив, після звільнення його з військової служби стан здоров`я лише погіршувався, що змушувало його звертатись до різних лікувальних закладів для отримання медичної допомоги та лікування. Однак, у зв`язку із введенням на території України обмежувальних заходів транспортне сполучення було обмежене, у зв`язку з чим не мав змоги дістатися до відповідних лікувальних закладів, які у подальшому повинні були б направити його на повторний огляд органів МСЕК. А після направлення на огляд МСЕК, тривалий час не відбувалося саме засідання МСЕК у зв`язку із зміненими режимами роботи лікувальних закладів.

При цьому, до позовної заяви позивачем не додано будь-яких доказів неможливості звернення позивача до лікувальних закладів з метою здійснення огляду МСЕК до закінчення дворічного терміну після встановлення ІІІ групи інвалідності, та неможливості здійснення такого огляду у необхідний термін.

Матеріалами справи підтверджується погіршення стану здоров`я позивача, однак вже після закінчення дворічного терміну після встановлення ІІІ групи інвалідності.

З метою повного та всебічного з`ясування обставин у справі, судом було запропоновано ОСОБА_1 надати докази неможливості його звернення до лікувальних закладів з метою здійснення огляду МСЕК до закінчення дворічного терміну після встановлення ІІІ групи інвалідності, та неможливості здійснення такого огляду у необхідний термін. Однак позивач суду таких доказів не надав.

Водночас матеріали справи свідчать про отримання позивачем медичної допомоги та лікування у період дії карантинних обмежень. Однак, лише в липні 2020 він звернувся до МСЕК з метою встановлення вищої групи інвалідності. Будь-яких доказів щодо неможливості звернення до МСЕК чи відмови щодо здійснення позивачем відповідного огляду матеріали справи не містять.

На думку суду, лише зазначення обставини про дію карантинних заходів не є достатнім для встановлення об`єктивної неможливості звернення позивача до МСЕК та встановлення вищої групи інвалідності в межах передбаченого законом строку.

З огляду на викладене, позивачем не доведено, що карантинні обмеження перешкодили йому вчасно звернутися до МСЕК в межах дворічного строку.

За таких обставин, відповідачем обґрунтовано відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням групи інвалідності понад дворічний термін, після первинного встановлення інвалідності.

Визначені вище обставини не були взяті до уваги при розгляді справи в суді першої інстанції.

Крім того, слушними є доводи відповідача про те, що встановлений законодавством дворічний строк реалізації права на отримання допомоги у більшому розмірі є присічним і жодним нормативно-правовим актом України його поновлення, продовження тощо не передбачено.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Під час апеляційного розгляду судом також замінено третю особу Вінницький обласний військовий комісаріат на Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про що постановлено відповідну ухвалу.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення, у відповідності до ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити .

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не завляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 вересня 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Капустинський М.М. Шидловський В.Б.