Справа № 300/3972/20
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/3972/20 пров. № А/857/7745/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року, прийняте суддею Остап`юком С.В. в місті Івано-Франківську у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського обласного військового комісаріату оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2019 до 26.11.2020 в розмірі 571599,76 гривень.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року, яке прийняте в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволений частково. Визнано протиправною бездіяльність Івано-Франківського обласного військового комісаріату оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 . Стягнуто з Івано-Франківського обласного військового комісаріату оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (індекс 76021, вулиця Довженка, 21, місто Івано-Франківськ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіть за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 43 091 (сорок три тисячі дев`яносто одна) гривня 27 копійок.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, своєчасно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Івано-Франківський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, норми Кодексу законів про працю України не поширюються.

Вважає, що трудові відносини та військова служба мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, таким чином передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), в силу приписів п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з липня 2002 року до 31 березня 2019 року проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наказом Івано-Франківського обласного військового комісаріату (по строковій частині) за № 53 від 19.03.2019 позивача, звільненого наказом командування Сухопутних Збройних Сил України (по особовому складу) за № 58 від 25.02.2020, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 31.03.2019.

Позивачу, на підставі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду за № 300/1249/20 від 15.10.2020, відповідачем виплачено 26.11.2020 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 10.06.2015 до 31.07.2018 року в розмірі 32868,74 гривень.

Позивач, вважаючи, що внаслідок непроведення відповідачем своєчасного, повного розрахунку при його звільненні 31.03.2019 та здійснення такого розрахунку 26.11.2020, то відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки на 607 календарних днів розрахунку при звільненні за період з 31.03.2019 до 26.11.2020 в розмірі 517599,76 гривень, звернувся до суду за даним адміністративним позовом.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 116 Кодексу законів про працю України визначає строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначає статті 117 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Як встановив суд, позивача з 31.03.2019 звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу, тоді, як фактичний розрахунок щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій проведено 26.11.2020.

Таким чином, оскільки відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, своєчасно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).

Зі змісту статті 117 Кодексу законів про працю України є підстави для висновку про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Така правова позиція висловлена Верховним Судому у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі за № 480/3105/19, провадження №К/9901/5696/20 та застосовна в даній адміністративній справі.

З урахуванням наведеного вірним є висновок суду про необхідність застосування критерію зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на таке.

В даній адміністративній справі загальний розмір належних позивачу при звільненні виплат складав, згідно з Наказом Івано-Франківського обласного військового комісаріату (по строковій частині) за № 53 від 19.03.2019 (а. с. 11, 12) та довідкою про нарахування доходу (а. с. 19) 318583,36 гривень, з яких позивачу із затриманням до 26.11.2020 виплачено 32868,74 гривень, що складає 11% від загального розміру належних до виплати в день звільнення, коштів.

Разом з тим, при здійсненні розрахунку грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням, суд першої інстанції помилково включив у такий матеріальну допомогу для оздоровлення в розмірі 18472,28 грн.( пп. б ч. 4 Порядку №100).

Відтак, відповідно до довідки Івано-Франківського обласного військового комісаріату про нарахований позивачу дохід сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становила 37086,72 гривень, а саме: у січні 2019 року 18543,36 гривень, у лютому 2019 року 18543,36 гривень (а.с. 17).

Розмір одноденного заробітку склав 628,59 гривень (37086,72 гривень / 59 днів).

Затримка виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій при звільненні позивача, 31.03.2019, допущено на строк до 26.11.2020, що складає 416 робочих днів, а середній заробіток за час такої затримки складає 2361493,44 гривень.

Враховуючи, що розмір простроченої заборгованості за період затримки на 416 робочих днів складає 11 % від загального обсягу належного розрахунку при звільненні, то підлягає стягненню середній заробіток за час такої затримки в сумах пропорційних відсотковому значенню розміру простроченої заборгованості, в розмірі 28764,28 гривень.

Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції в розмірі суми, яку слід стягнути.

Апеляційний суд не здійснює перерозподілу судових витрат в силу вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Івано-Франківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.

Змінити рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року у справі № 300/3972/20 в частині суми стягнення середнього заробітку під час затримки повного розрахунку при звільненні, вказавши 28764 (двадцять вісім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 21 коп.

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року у справі № 300/3972/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич