Справа № 480/5520/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2021 року Справа № 480/5520/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5520/21 за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону N 1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Зокрема, державним виконавцем не було стягнуто жодних коштів під час примусового виконання виконавчого листа №591/460/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» боргу у розмірі 432 149,98 грн. та 26.05.2021р. державним виконавцем, керуючись п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.
Ухвалою від 29.06.2021р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
09.07.2021р. провадження у справі відкрито та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що державним виконавцем вчинялись заходи примусового характеру з примусового виконання виконавчого листа №591/460/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» боргу у розмірі 432 149,98 грн., а саме щодо виявлення майна боржника шляхом направлення відповідних запитів до органів, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності, відкриття рахунків. Фактично, заборгованість за виконавчим провадженням ВП №51710010 не сплачена. Ані боржником, ані стягувачем до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) станом на 26.05.2021р. не надано підтверджуючих документів стосовно погашення даної заборгованості, відповідно виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачено. З урахуванням ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, не правом державного виконавця.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
На примусовому виконанні у Зарічному відділу перебувало виконавче провадження № 51710010 з примусового виконання виконавчого листа №591/460/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» боргу у розмірі 432 149,98 грн.
У п.2 постанови про відкриття виконавчого провадження зазначено, що боржник повинен самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови. У разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.
22.01.2020р., керуючись статтею 56 ЗУ «Про виконавче провадження», з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника, копії відповідної постанови направлені сторонам до відома та банківським установам до виконання.
23.01.2020р. на підставі частини третьої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника, а саме автомобіля TOYOTA LAND CRUISER PRADO легковий 2 006 JTEBL29J405031662 BM4441AC чорний.
25.01.2021р. ухвалою № 591/460/15 Зарічного районного суду м. Суми замінено стягувача ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС».
26.04.2021р. на підставі вищезазначеної ухвали державним виконавцем була винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження, а саме: замінено стягувача виконавчого провадження з ПАТ «Фідобанк» на ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС».
19.05.2021р. до Відділу надійшла заява від стягувача про повернення виконавчого документа в порядку п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
26.05.2021 р. державним виконавцем, керуючись п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, в якій зазначена необхідність виведення в окреме виконавче провадження витрати виконавчого провадження та виконавчий збір.
Не погоджуючись з постановою від 26.05.2021р. про відкриття виконавчого провадження №65583169, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
За приписами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (надалі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За статтею 10 Закону України №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною п`ятою вищезазначеної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Закону України №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018р., виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
За приписами п.п.1-6 ч.5 ст.27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Частиною 9 вищезазначеної статті обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
За правилами ч.5 ст.37 Закону України №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст.12 цього Закону.
Приписами ст.ст.40, 42 Закону України №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Частиною третьою ст.40 Закону України №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.п.1, 3, 4, 6 ч.1 ст.37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.п.1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч.9 ст.27 цього Закону), 11, 14 і 15 ч.1 ст.39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч.4 ст.42 Закону України №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону України №1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018р.), слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
Між тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018р. №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018р., внесено зміни до ст.27 Закону України №1404-VІІІ.
З урахуванням наведених змін, за змістом ст.27 Закону України №1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Тобто, з урахуванням редакцій Закону України №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, яка так і не була погашена, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28.08.2018р. розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018р. - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999р. у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надано офіційне тлумачення ч.1 ст.58 Конституції України, а саме положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Отже, положення ст.27 Закону України №1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28.08.2018р., зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами ст.27 Закону України №1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28.08.2018р., оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Дана правова позиція викладена відповідно до постанов Верховного Суду від 12.08.2020 р. у справі №1340/5053/18; від 28.10.2020р. у справі №400/878/20.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що постанова державного виконавця Зарічного ВДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №51710010 від 26.05.2021р. про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 43214грн.99коп. не є предметом розгляду даної справи.

Позивач оскаржує саму постанову державного виконавця Зарічного ВДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 26.05.2021р. про відкриття виконавчого провадження №65583169 з виконання вищезазначеної постанови державного виконавця.

При цьому, доказів визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Зарічного ВДВС у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №51710010 від 26.05.2021р. про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 43214грн.99коп.до суду не надано.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно з п.1 ч.1 ст.26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст.3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст.26 Закону України №1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Враховуючи викладене, суд вважає, що нормами Закону України №1404-VIII чітко визначено про те, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору, що набрала чинності, є виконавчим документом та підлягає обов`язковому виконанню.

Отже, дії державного виконавця щодо винесення постанови від 26.05.2021р. про відкриття виконавчого провадження №65583169 відповідали Закону України №1404-VIII, а тому вказана постанова про відкриття виконавчого провадження є правомірною та не підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову було відмовлено, то понесені позивачем судові витрати відповідно до ст.139 КАС України не підлягають стягненню на його користь.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова