Справа № 642/6035/21
Суддя: Гримайло А. М.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"20" вересня 2021 р.
Справа№642/6035/21
Провадження№2-а/642/67/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року

Ленінський районний суд м. Харкова:

головуючий - суддя Гримайло А.М.

за участю секретаря Корявець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без участі сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, поліцейський роти №1 батальйону №3 УПП в Х/о молодшого лейтенанта поліції Кремениця Олександра Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить скасувати постанову ЕАО №4702819 від 29 серпня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, винесену поліцейським 1 роти, 3 батальйону УПП в Харківській області ДПП Кремениця О.В. за ч.1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, а провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП закрити.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.08.2021 року близько 20 год. 59 хв. в м. Харкові по вул. 23-го Серпня 37, позивач дійсно керував транспортним засобом «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , де був зупинений працівниками патрульної поліції. Однак він здійснював рух у межах ПДР України, з увімкненими працюючими зовнішніми світловими приладами, а інспектор поліції видав бажане за дійсне, оскільки на автомобілі працювали обидві фари як в режимі ближнього світла, так і в режимі дальнього світла. Більше того, на питання позивача про надання доказів нібито вчиненого ним правопорушення, вказаний працівник патрульної поліції зауважив, що він нічого не повинен доводити та взагалі не повинен нічого надавати і далі просто склав відносно ОСОБА_1 оскаржувану постанову не додавши до неї жодного доказу, який доводив би винуватість у вчинені правопорушення.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4702819 від 29 серпня 2021, 29.08.2021 року о 20 год. 59 хв. в м. Харкові по вул. 23-го Серпня, 37, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив гі. 31.4.3«в» Правил дорожнього руху України.

Таким чином, без дослідження доказів та з`ясування обставин справи необхідних для встановлення складу адміністративного правопорушення співробітником поліції було самовільно визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В порушення вимог діючого законодавства України, оскаржувана постанова зовсім не містить доказів правопорушення за вчинення якого, було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , зокрема: показань свідків, показань технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи тощо (не надано фото- чи відеодоказів вчиненого правопорушення).На вимогу правопорушника не було допитано свідків зазначеної події та ця вимога, була взагалі проігнорована працівниками поліції.

Крім того при накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення, на що вказує ст. 33 КУпАП. За таких обставин процесуальні права ОСОБА_1 при такому «розгляді» справи грубо порушено та в порушення зазначених вимог, інспектор виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи.

В порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен він в його вчиненні, чи підлягає адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного та об`єктивного вирішення справи,

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Всі встановлені факти в сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених (недостовірних) фактах.

За таких обставин факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП, є недоведеним, а в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного позивач просить задовольнити позовні вимоги та скасувати постанову, закривши провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді від 08.09.2021 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

11.05.2021 відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження та позов з додатками, однак, відзив на позовну заяву суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу «Акорд» по справі не здійснювалось.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У відповідності до ч.1 ст.286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено, що 29 серпня 2021 року інспектором взводу 1 роти 3 батальйону УПП ДПП в Харківській області Кременицею О.В. винесено постанову серії ЕАО №4702819 про притягнення позивача ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із вказаної постанови 29.08.2021 року о 20 год. 59 хв. в м. Харкові по вул. 23-го Серпня, 37, керував транспортним засобом «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив гі. 31.4.3«в» Правил дорожнього руху України.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п. 1.9. ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 2 статті 258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов`язку складати протокол про адміністративне правопорушення а посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено у статтею 251 КУпАП, повинні міститися в постанові про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, атакож з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України Про Національну поліцію, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України Про Національну поліцію та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відео регістратори.

В порушення зазначених вище вимог діючого законодавства України, оскаржувана постанова не містить доказів правопорушення за вчинення якого, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, зокрема: показань свідків, показань технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи тощо (фото чи відеодоказів вчиненого правопорушення). Не було допитано свідків зазначеної події та клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про допит свідків проігнорована працівниками поліції.

Згідно з вимогами ст.268 КУпАІІ особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне Правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Верховний Суд у своїй постанові від 18 лютого 2020 року у справі №524/9827/16а зазначив, що ненадання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги є підставою для скасування постанови.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав суду відзив на позов та не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові, не спростував вказане твердження позивача.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач умисно або з необережності порушив п. 31.4.3.в ПДР України без порушення процедури розгляду справи.

Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст.77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 121 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 відійшла від висновків Верховного Суду України, які викладені у постанові від 13 грудня 2016 року, і вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення і подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. З метою однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, ставка судового збору складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що при поданні позовної заяви у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення підлягає сплаті судовий збір за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, за пред`явлення даного позову до суду, сплачено судовий збір, та оскільки позов ОСОБА_1 , який не є суб`єктом владних повноважень, задоволено, сплачений ним судовий збір у розмірі 454 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, відповідно до вимог ч. 1 статті 139 КАС України.

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Цілі розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23.05.2018р. по справі № 61-3416св18.

Згідно п.п.4,6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Проаналізувавши наведені правові норми, суд зазначає, що обговорення проблемних питань захисту прав та інтересів позивача, аналіз нормативних джерел входять до складу видів правової допомоги, передбачених ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Враховуючи, що витрати на правову допомогу документально не підтверджені та не доведені, за наданим договором не можливо встановити чи пов`язані витрати з розглядом справи, чи з складанням скарги до Департаменту патрульної поліції, крім того розмір витрат в сумі 10200 грн є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору, а так суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги позивача щодо стягнення судових витрат, понесених на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ч.1 ст.122 КУпАП, ст. ст. 6, 8, 9, 72, 77, 139, 242, 243-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП, поліцейський роти №1 батальйону №3 УПП в Х/о молодшого лейтенанта поліції Кремениця Олександра Володимировича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову ЕАО №4702819 від 29 серпня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, винесену Інспектором 1 роти 3 батальйону УПП ДПП в Харківській області молодшим лейтенантом поліції Кремениця О.В. за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до/або через Ленінський районний суд м. Харкова

Суддя: А.М.Гримайло