Справа № 380/5055/21
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5055/21 пров. № А/857/13368/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 380/5055/21 (головуючий суддя Сакалош В. М., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:
01 квітня 2021 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно, із врахуванням базового місяця для нарахування йому індексації - січень 2008 року; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01 березня 2018 року по 17 липень 2018 року, із врахуванням фіксованої суми індексації в розмірі 3933,81 грн.; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошовою забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, з врахуванням базового місяця для нарахування індексації - січня 2008 року, та за період з 01.03.2018 по 17.07.2018, з врахуванням фіксованої суми індексації, яка склалася в березні 2018 року, в загальній сумі 101517,62 грн.; визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015 - 2018 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 липня 2018 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2018 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 липня 2018 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що військова частина НОМЕР_1 на час прийняття наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (17.07.2018) протиправно не провела з ним усі необхідні розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за не використані в період з 2015 по 2018 роки календарні дні соціальної додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.16-2 Закону України «Про відпустки», а також індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 17.07.2018 в повному обсязі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015 - 2018 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 липня 2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2018 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 липня 2018 року. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 17 липня 2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 17 липня 2018 року відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 з урахуванням позиції викладеної у рішенні суду. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції виклавши абзаци 4 та 5 резолютивної частини рішення в такій редакції: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року; виключити абз. 70 та 71 мотивувальної частини оскаржуваного рішення щодо визначення «базового місяця» січня 2008 року за період з 01.01.2016 по 28.02.2021 при нарахуванні індексації.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що військовій частині НОМЕР_1 не було направлено копію ухвали про відкриття провадження в даній справі, а тому відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву. Оскаржене рішення суду першої інстанції протиправно не було надіслано відповідачу за його адресою. В період з 01.03.2018 по 17.07.2018 виплата індексації ОСОБА_1 здійснювалась відповідно до чинних нормативно-правових актів. Підстави для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення протягом 01.03.2018 - 17.07.2018 відсутні. Крім того, апелянт вказує, що визначення базового місяця для проведення індексації є дискреційним повноваженням військової частини НОМЕР_1 , а тому суд не мав права зобов`язувати відповідача здійснити нарахування індексації позивачу з визначенням конкретного базового місяця.

Враховуючи, що дана справа відноситься до справ незначної складності в розумінні ст.12 КАС України, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 виданим 15.05.2015.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №152 від 17.07.2018 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира 3 розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2018 №60-РС з військової служби у запас за п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за підпунктом «к», виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Адвокат ОСОБА_2 звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 в інтересах ОСОБА_1 із адвокатським запитом від 08.12.2020 №26/11-20/1, щодо надання інформації про грошове забезпечення ОСОБА_1 в період проходження служби, а також з проханням вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових днів.

Листом від 22.12.2020 №3154 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що виплата ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку може бути проведена на підставі відповідних рішень суду після набрання ними законної сили, а також вказала на відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції частково погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішення в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII).

Статтею 1 Закону № 1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

З наведеного правового регулювання колегія суддів приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Згідно довідки про нараховану та виплачену позивачу індексацію за 2016 2018 роки від 22.12.2020 №1414 військовослужбовцю ОСОБА_1 протягом 2016 2018 років не виплачувалася індексація грошового забезпечення (а.с. 24).

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (ч. 2 ст. 5 Закону №1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч. 6 ст. 5 Закону №1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

На підставі аналізу наведених положень законодавства суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отож, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Таким чином, суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 17.07.2018.

Щодо вимоги апеляційної скарги змінити абзаци 4-5 резолютивної частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині дати, до якої позивачу слід нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, то така вимога не підлягає задоволенню, адже індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті протягом всього періоду служби військовослужбовця. Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №152 від 17.07.2018 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира 3 розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.07.2018 №60-РС з військової служби у запас саме 17.07.2018, а не 28.02.2018, а тому в задоволенні даної вимоги апеляційної скарги слід відмовити.

З приводу зобов`язання судом першої інстанції військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з урахуванням позиції викладеної в рішенні суду, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, а саме в абзацах 70-71 судом першої інстанції чітко вказано, що січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Таке визначення судом першої інстанції базового місяця є протиправним, зважаючи на той факт, що визначення цих обставин належить до виключної компетенції відповідача і суд не має повноважень визначати базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. Отже, нарахування індексації грошового забезпечення, визначення базового місяця та суми такого нарахування належить до повноважень військової частини НОМЕР_1 , які є дискреційними.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

За таких обставин, визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення позивача покладається на військову частину НОМЕР_1 , а тому, підстави для зобов`язання останньої здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця відсутні.

З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги в частині, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду абзаців 70-71 наступного змісту: «Оскільки визначення базового місяця залежить від зміни розміру тарифної ставки (окладу), відповідно до інформації щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень 2016 лютий 2018 роки розмір посадового окладу позивача, був не змінними, а тому січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078 за вказаний період. Доказів підвищення посадового окладу позивача у інші періоди відповідач суду не надав. Крім того, судом також, не встановлено, а відповідачем не доведено, що мало місце підвищення грошового доходу позивача, яке перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січня 2008 року».

Крім того, з абзацу 5 резолютивної частини оскарженого рішення суду слід виключити слова «з урахуванням позиції викладеної у рішенні суду». Вказане формулювання колегія суддів апеляційного суду розцінює як відсилку до встановлення у абзацах 70-71 оскаржуваного рішення суду базового місяця для розрахунку індексації позивача.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 241, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі № 380/5055/21 змінити шляхом виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду абзаців 70-71 наступного змісту: «Оскільки визначення базового місяця залежить від зміни розміру тарифної ставки (окладу), відповідно до інформації щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 за січень 2016 лютий 2018 роки розмір посадового окладу позивача, був не змінними, а тому січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації відповідно до Порядку № 1078 за вказаний період. Доказів підвищення посадового окладу позивача у інші періоди відповідач суду не надав. Крім того, судом також, не встановлено, а відповідачем не доведено, що мало місце підвищення грошового доходу позивача, яке перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січня 2008 року».

З абзацу 5 резолютивної частини оскарженого рішення суду слід виключити слова «з урахуванням позиції викладеної у рішенні суду».

В решта частині оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук