Справа № 460/6137/21
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2021 року м. Рівне №460/6137/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просила суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 12.03.2021 №26/03.15-24 «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 », яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, що обчислюється відповідно ст. 37 до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII; зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу починаючи із 31.10.2020 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображеної у довідках Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 №04-53, від 25.11.2020 №04-53/116.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона, перебуваючи на обліку у відповідача, отримує пенсію за віком, яка їй обчислюється відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 30.10.2020 після звільнення із посади, робота на якій дає право на призначення пенсії державного службовця, і маючи стаж роботи державного службовця повних 18 років (в тому числі понад 13 років станом на 01.05.2016), вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII в порядку Закону України «Про звернення громадян» та повторно в порядку, встановленому Пенсійним органом через електронний портал Пенсійного фонду. Проте, 12.03.2021 відповідач прийняв рішення №26/03.15-24 «про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 » з тих підстав, що посада помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду, яку вона займала станом на 01 травня 2016 року згідно зі статтями 3, 92 Закону України «Про державну службу» не віднесена до посад державної служби, а тому, позивач не набула права на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу». Не погоджуючись із рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії та вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити в повному обсязі(а.с.1-7).

Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому він вказує на те, що 23.11.2020 позивач звернулась до Пенсійного органу із заявою про перехід з одного виду пенсії на інший відповідно до Закону України «Про звернення громадян», яку розглянуто із наданням відповідних роз`яснень. Із заявою про призначення пенсії позивач звернулась 05.03.2021, розглянувши яку, відповідач прийняв оскаржене рішення про відмову в призначенні пенсії. Також відповідач повідомив, що право на призначення пенсії державного службовця передбачене: для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, що належать до категорії державних службовців та не працювали станом на 01.05.2016 на посадах державної служби; для осіб, які станом на 01.05.2016 займали посади державної служби та мали не менше 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Проте, стаж роботи позивача на посадах державної служби станом на 01.05.2016 становив 13 років 10 місяців, а посада помічника голови суду, яку вона обіймала на цю дату, не відносилась до посад державної служби, а була посадою патронатної служби. З наведених підстав, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області просило суд у задоволенні позову відмовити повністю(а.с.37-39).

Ухвалою суду від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали по справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19 травня 2017 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за віком, яка їй призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Записами трудової книжки позивача Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 28.08.1978, стверджується, що 30.10.2020 вона звільнилася із посади помічника судді та, станом на дату подання позовної заяви до суду не працювала (а.с. 11-17).

23.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян» про прийняття рішення про її перехід із пенсії за віком, що обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком, що обчислюється відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 25-26).

Листом від 17.12.2020 за №9511-9357/І-02/8-1700/20 відповідач повідомив, що надані документи направлено для проведення перевірки відомостей про періоди роботи на посаді державного службовця. Запропоновано звернутися до Відділення обслуговування громадян (Сервісного центру №10) з відповідною заявою (а.с. 27-30).

05.03.2021 через портал Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua/) позивач подала заяву про призначення пенсії за віком відповідно до положень статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

Рішенням відповідача від 12.03.2021 №26/03.15-24 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії державного службовця з тих підстав, що посада помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду, яку вона займала станом на 01 травня 2016 року, згідно зі статтями 3, 92 Закону України «Про державну службу» не віднесено до посад державної служби. Відтак, вона не набула права на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», оскільки не мала станом на дату звільнення з посади помічника голови суду стажу роботи на посаді державного службовця не менше 20 років (а.с.32-33).

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини суд виходить із наступного.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі Закон №889-VIII), який набрав чинності з 01.05.2016, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII (далі - Закон №3723-XII) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону №3723-XII (в редакції, чинній на дату прийняття оскарженого рішення, далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом 1 частини першої статті 28 Закону №1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, але за такої умови як, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, визначальним при вирішенні питання щодо наявності або ж відсутності у позивача права на призначення пенсії державного службовця у випадку наявності не менше 10 років стажу державної служби, проте відсутності повних 20 років стажу державної служби, є факт зайняття станом на 01 травня 2016 року посади державної служби.

У оскарженому рішенні та відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що посада помічника голови суду, яку ОСОБА_1 обіймала станом на дату набрання чинності Законом №889-VІІІ, не відносилась до посади державного службовця, а тому, для призначення відповідної пенсії державного службовця у позивача повинно було бути станом на 01.05.2016 не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, суд оцінює критично та відхиляє такі доводи Пенсійного органу як необґрунтовані і безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 48 Кодексу законів про працю Української РСР (далі КЗпП) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Зазначеному положенню ст. 48 КЗпП кореспондується пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), за змістом якого зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 , дата заповнення 28.08.1978 (а.с. ):

1. Запис №22 від 15.09.2008 призначена на посаду помічника судді Рівненського окружного адміністративного суду за переведенням з Апеляційного суду Рівненської області (наказ №79-к від 15.09.2008);

2. Запис №23 від 01.09.2011 переведена на посаду помічника судді Рівненського окружного адміністративного суду, на час виконання ОСОБА_2 повноважень судді Рівненського окружного адміністративного суду, за її згодою (наказ №54-к від 01.09.2011);

3. Запис №24 від 03.09.2012 переведена на посаду помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду (наказ №141-к від 03.09.2012).

Таким чином, трудова книжка ОСОБА_1 містить відомості, що вона в період з 03.09.2012 і станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом №889-VІІІ) обіймала посаду помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду.

Відповідно до записів картки Закону №889-VІІІ (https://zakon.rada.gov.ua/laws/card/889-19), зазначений закон набрав чинності 01.05.2016.

Таким чином, суд вважає, що для вирішення питання про наявність або ж відсутність підстав для призначення позивачу пенсії державного службовця, відповідачу слід з`ясувати, чи станом на 00:00 год. 01.05.2016 ОСОБА_1 , тобто на дату набрання чинності Законом №889-VІІІ, обіймала посаду державного службовця, чи була звільнена із державної служби, або ж її служба була припинена.

Частинами першою, третьою ст. 25 Закону №3723-XII (що був чинний до 01.05.2016) основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу. Віднесення існуючих посад державних службовців, не перелічених у цій статті, а також віднесення до відповідної категорії нових посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України за погодженням з відповідним державним органом.

Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст. 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців, зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю.

Частиною 2 статті 9 Закону №3723-ХІІ було передбачено, що регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Частиною першою статті 154 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, чинній станом на 30.04.2016 та 01.05.2016) було визначено, що кожний суддя суду загальної юрисдикції має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом, Законом України "Про державну службу" та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №88-р від 24.02.2003 "Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців" посади помічників суддів місцевих судів віднесені до п`ятої категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 2 Розділу І «Загальні положення» Положення про помічника судді суду загальної юрисдикції, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25.03.2011 №14, помічник судді - це посадова особа, яка перебуває на державній службі, забезпечує виконання суддею відповідних повноважень та сприяє здійсненню правосуддя.

Таким чином, посада помічника судді до набрання чинності Законом №889-VІІІ відносилась до посади державного службовця, що не заперечується відповідачем.

Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 , вона безперервно працювала із 03.09.2012, зокрема й станом на 30.04.2016 та на 01.05.2016 (день набрання чинності Законом №889-VІІІ) на посаді помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду.

Частиною першою статті 30 Закону №3723-XII було передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі:

1) порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону);

2) недотримання пов`язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 16-1 цього Закону;

3) досягнення державним службовцем граничного віку проходження державної служби (стаття 23 цього Закону);

4) відставки державних службовців, які займають посади першої або другої категорії (стаття 31 цього Закону);

5) виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню державного службовця на державній службі (стаття 12 цього Закону);

6) відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої статтею 17 цього Закону;

Передбачені ч. 1 ст. 30 Закону №3723-XII підстави для припинення з 01.05.2016 статусу державного службовця ОСОБА_1 у зв`язку з прийняттям Закону №889-VІІІ були відсутні.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що станом на 00:00 год. 01.05.2016 (втрата чинності Законом №3723-XII та набрання чинності Законом №889-VІІІ), ОСОБА_1 обіймала посаду помічника судді, яка відносилась до посади державного службовця.

За правилами статті 83 Закону №889-VІІІ державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону);

7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом;

8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

Зміна керівників або складу державних органів, керівників державної служби в державних органах та безпосередніх керівників не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 6 і 7 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Суд також зазначає, що записи трудової книжки ОСОБА_1 не містять відомостей про її звільнення з державної служби 01.05.2016 чи припинення її статусу у зв`язку з прийняттям Закону №889-VІІІ.

При цьому, на думку суду, виключення посади помічника судді із категорій державної служби та віднесення її до патронатної служби відбулося внаслідок прийняття Закону №889-VІІІ без вільного волевиявлення осіб, які обіймали такі посади, на позбавлення їх відповідного статусу державного службовця та без попередження про зміну істотних умов праці. Відтак, суд оцінює критично та відхиляє доводи Пенсійного органу про те, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 була звільнена з державної служби, позаяк жодних належних та допустимих доказів припинення роботодавцем чи працівником служби, відповідачем не надано, а судом не здобуто.

Частиною першою ст. 92 Закону №889-VІІІ (в редакції, чинній з 01.05.2016) до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників секретаріатів депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Час роботи на посадах патронатної служби зараховується до стажу державної служби та враховується при присвоєнні державному службовцю рангу в межах відповідної категорії посад, якщо до призначення на посаду патронатної служби він перебував на державній службі та після звільнення з посади патронатної служби повернувся на державну службу (ч. 5 ст. 92 Закону №889-VІІІ).

Зазначені положення ч. 5 ст. 92 Закону №889-VІІІ кореспондуються із п. 11 ч. 2 ст. 46 Закону №889-VІІІ, за змістом якого до стажу державної служби зараховуються час роботи на посадах патронатної служби, зазначених у частині першій статті 92 цього Закону.

Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі Порядок №229).

Відповідно до пункту 4 Порядку №229, стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу».

До стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також на посадах патронатних служб в інших державних органах.

Відтак, з 01.05.2016 період роботи на посаді помічника судді зараховується до стажу роботи на посаді державного службовця.

Відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, обчислення стажу державної служби здійснює служба управління персоналом державного органу.

Згідно з довідкою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 №03-47/18/20 стаж роботи ОСОБА_1 в державних органах, тобто на посаді державних службовців, станом на 01.05.2016 становив 13 років 10 місяців, а на день звільнення з роботи 30.10.2020 18 років 03 місяці 27 днів.

Вказане в сукупності, за висновками суду, підтверджує той факт, що станом на день набрання чинності Законом №889-VIII позивач обіймала посаду державного службовця, що дає їй право на призначення пенсії державного службовця.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з правовими позиціями Конституційного Суду України одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 29 червня 2010 року N3 17-рп/2010); «принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності» (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).

Конституційний Суд України, в своїх рішеннях виходить з того, що громадяни розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, а тому непередбачувані й часті зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Враховуючи вищезазначене, оцінюючи спірні правовідносини відповідно до наявних в матеріалах справи документів та аналізом законодавства, суд дійшов висновку, що станом на момент набрання чинності №889-VIII позивач працювала на посаді державного службовця і мала стаж державної служби більш ніж 10 років, а відтак, набула право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII.

Правовідносини обчислення пенсії після звільнення з посади державної служби регулюються Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі - Порядок №622).

Згідно з пунктом 31 Порядку №622 державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу», мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.

У зв`язку з цим, право на призначення пенсії державного службовця ОСОБА_1 набула у зв`язку зі звільненням 30.10.2020 із посади помічника голови Рівненського окружного адміністративного суду.

Таким чином, суд вважає, що для захисту порушених прав та інтересів позивача слід визнати протиправним та скасувати як незаконне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.03.2021 №26/03.15-24, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії державного службовця.

Частиною першою статті 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Визначаючи спосіб захисту порушених прав особи, яка має право на пенсію державного службовця, Велика Палата Верховного Суду при ухваленні постанови від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18), провадження №11-555заі18, вказала на необхідність зобов`язання відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідці про заробітну плату.

При цьому, суд вважає, що обираючи дату, з якої необхідно поновити порушені права і інтереси, за захистом яких ОСОБА_1 звернулася до суду, потрібно врахувати, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IV встановлено право вибору виду пенсії: за віком відповідно до Закону №1058-IV; або ж за віком як державному службовцю відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII.

Питання щодо порядку переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії неодноразово було проаналізовано у постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі №21-612а14, Верховного Суду: від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а; від 17.05.2019 у справі №511/777/17; від 11.07.2019 №264/6292/16-а; від 10.10.2019 у справі №520/7533/17; від 13.02.2020 у справі №263/3478/17; від 17.07.2020 у справі №335/13894/16-а, в яких суди дійшли висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону (наприклад, Закону України «Про прокуратуру») та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом (наприклад, на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), зазначені правовідносини слід розцінювати як нове призначення пенсії. У іншому ж випадку, якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону - Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказані правовідносини є ніщо іншим, як переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Суд встановив, що станом на дату виникнення спірних правовідносин 30.10.2020 і по дату розгляду адміністративної справи, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, яка їй обчислюється відповідно до Закону №1058-IV та не обіймає посади державного службовця. При цьому, як встановлено судом в ході вирішення спору, який виник між сторонами, позивач має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII.

Як наслідок, правовідносини щодо переходу позивача із пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV на пенсію державного службовця по Закону №3723-XII розцінюються відповідно до положень чинного законодавства та практики Верховного Суду як призначення нового виду пенсії.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Право на звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII виникло у позивача відразу після звільнення з посади державного службовця 30.10.2020, а заяву про призначення такої пенсії, зі змісту якої можна встановити наміри і бажання ОСОБА_1 , вона подала 23.11.2020, що вказує на необхідність відновлення її порушених прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV з 31.10.2020 (наступного дня після набуття права на призначення такої пенсії).

При цьому, суд оцінює критично та відхиляє доводи відповідача щодо неналежної форми звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що відновлення порушених прав, свобод та інтересів, за захистом яких ОСОБА_1 звернулася до суду, в повній мірі буде здійснено у спосіб зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити і виплатити із 31.10.2020 позивачу пенсію за віком відповідно ст. 37 до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображеної у довідках Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 №04-53, від 25.11.2020 №04-53/116, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати на суму 908,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне,33028, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.03.2021 №26/03.15-24 «Про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 », яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, що обчислюється відповідно ст. 37 до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити ОСОБА_1 починаючи із 31.10.2020 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, обчисливши таку пенсію виходячи із 60% усіх без винятку складових заробітної плати, відображеної у довідках Рівненського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 №04-53, від 25.11.2020 №04-53/116, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне,33028, ) судові витрати на суму 908,00грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 16 вересня 2021 року

Суддя Д.П. Зозуля