Справа № 340/5057/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/5057/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Хилько Л.І., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (також відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить визнати протиправною та скасувати постанову від 18.03.2021 про стягнення виконавчого збору у розмірі 21893,16 грн. по виконавчому провадженню №61035643.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що у державного виконавця не було правових підстав для стягнення виконавчого збору, оскільки обов`язковими умовами стягнення такого є фактичне виконання виконавчого документа та вжиття державним виконавцем заходів з його примусового виконання. Також, позивач зазначила, що спірною постановою стягнуто лише з позивача виконавчий збір у розмірі 10 % від суми, яка підлягала примусовому стягненню солідарно з двох боржників.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позову (а.с.23-24).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи убачається, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із гр. ОСОБА_2 ..

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2010 у справі № 2-933/10 було стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ВАТ "ВіЕйБі Банк" 217201 грн. 57 коп. боргу за договором кредиту, 1700 грн. сплаченого судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи солідарно.

У 2012 році ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, після чого позивач взяла прізвище ОСОБА_4 (а.с.5).

В подальшому, між ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги від 19.02.2018, у зв`язку з чим до останньої перейшло право вимоги до боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за рішенням у справі № 2-933/10.

На виконання ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2019 у справі № 2-933/10, 20.01.2020 ОСОБА_5 видано виконавчий лист (а.с.12, 13).

22.01.2020 стягувач ОСОБА_5 звернулася до відповідача із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 2-933/10 від 20.01.2020. При цьому, в статусі боржника зазначила лише позивача (а.с.25).

04.02.2021 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61035643 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с.27).

01.03.2021 представником ОСОБА_5 подано до відповідача заяву про повернення виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.28).

У зв`язку з цим, 18.03.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.30-31).

Одночасно, 18.03.2021 державним виконавцем в межах виконавчого провадження №61035643 також було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 21893,16 грн. (а.с.32).

23.03.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64905987 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 18.03.2021 (а.с.34).

Не погоджуючись із постановою про стягнення виконавчого збору, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Так, спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 42 Закону №1404-VІІІ визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу 11 пункту 8 розділу III Інструкції № 512/5 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Із системного аналізу викладених правових норм слідує, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню шляхом виокремлення в самостійне виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження, у межах якого його первісно було винесено.

При цьому, відповідно до законодавства у сфері виконавчого провадження, чинного з 28.08.2018 по теперішній час, виконавчий збір з боржника стягується державним виконавцем у розмірі 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню, незалежно від фактично стягнутої суми.

Крім того, повернення виконавчого документа за заявою стягувача не є підставою для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.

При цьому, суд критично оцінює посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі №2640/3203/18 відносно того, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень з огляду на те, що у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду здійснювала аналіз частини другої статті 27 Закону №1404-ХІІІ, в редакції до внесення змін Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, в той час як на момент винесення спірної постанови про стягнення виконавчого збору Закон №1404-VIII у редакції Закону від 03 липня 2018 року №2475-VIII передбачав, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, в цьому випадку відсутні достатні правові підстави, прямо передбачені ст. 242 КАС України, для застосування до спірних правовідносин наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду.

Разом з тим, суд звертає увагу на постанову Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 460/2478/19, згідно якої суд зазначив, що аналізуючи норми Закону № 1404-VIII та положення Інструкції № 512/5, згідно з частиною четвертою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Вищевказане узгоджується з пп.20, 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 відповідно до яких повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Таким чином, після повернення виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, у якому наводить суму стягнутого та залишок нестягненої суми виконавчого збору задля того, щоб відкоригувати послідуюче стягнення виконавчого збору, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Водночас, така сума стягнення аж ніяк не впливає на розмір виконавчого збору, який після внесення змін до статті 27 Закону № 1404-VIII стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Щодо посилання позивача на те, що згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2010 у справі № 2-933/10 стягнуто заборгованість солідарно, то суд зазначає таке.

Так, за змістом статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З матеріалів справи підтверджено, що дійсно згідно з виконавчим листом № 2-933/10 від 20.01.2020, стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ВАТ "ВіЕйБі Банк" 217201 грн. 57 коп. боргу за договором кредиту, 1700 грн. сплаченого судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи солідарно (а.с.12).

В той же час, відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом.

В силу положень ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом,так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

При цьому, згідно ст.544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Отже, законодавством передбачено порядок погашення заборгованості солідарними боржниками, а також право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників. При цьому, питання стягнення виконавчого збору з солідарних боржників окремо законодавством не врегульовано.

Водночас, аналіз ст. 27 Закону №1404-VІІІ дає суду підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є саме сума стягнення, а не кількість боржників у виконавчому провадженні.

Таким чином, суд зазначає, що виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості, виключає наявність правових підстав для стягнення з кожного з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, оскільки статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачає стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, а не в розмірі 10 відсотків від указаної суми з кожного боржника.

Однак, суду не надано доказів наявності виконавчого провадження відносно солідарного боржника ОСОБА_2 , сплату останнім заборгованість за виконавчим листом № 2-933/10 від 20.01.2020, а також стягнення і з нього виконавчого збору в розмірі 21893,16 грн. (10 % суми, що підлягає стягненню). При цьому, як було встановлено судом, користуючись наданим законом правом вимоги виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, 22.01.2020 до відповідача як стягувач звернулася ОСОБА_5 із заявою про прийняття до примусового виконання виконавчого листа №2-933/10 від 20.01.2020, в якій в статусі боржника вказала лише позивача (а.с.25).

Доводи позивача про те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Мехеда О.В. від 22.03.2021 по ВП №64907569, якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-933/10 від 20.01.2020, з неї вже було стягнуто виконавчий збір у розмірі 21893,15 грн. суд не приймає до уваги, оскільки вказана постанова винесена пізніше. При цьому, відповідна правова оцінка такій постанові може бути надана лише за результатами іншого судового розгляду (а.с.14).

За правилами частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 18.03.2021, винесену у межах виконавчого провадження №61035643, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо строку звернення до суду з даним позовом, то розглянувши подані сторонами документи суд дійшов висновку, що позивачем такий строк не пропущений.

Щодо розподілу судових витрат, то враховуючи відмову в задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст.139, 242-246, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст.ст.255, 295 КАС України та може бути оскаржене сторонами до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Згідно до п.п.15.5 п.1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько