Справа № 580/1857/20
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року справа № 580/1857/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білоноженко М.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хіврич В.В.,

представника позивача - Лучинович І.В.,

представника відповідачів - Хилі А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального Прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

27.05.2020р. до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась із позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Прокуратури Черкаської області (далі - відповідач 1), Офісу Генерального Прокурора (далі відповідач 2) в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії № 1 Офісу Генерального прокурора від 10 квітня 2020 року № 302 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

- визнати незаконним та скасувати наказ прокурора Черкаської області № 110к від 28 квітня 2020 року про звільнення;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області.

- стягнути з прокуратури Черкаської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення і до ухвалення судом відповідного рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 закону України Про прокуратуру. Власне звільнення позивач вважає протиправним та зазначає, що оскільки накази Генерального прокурора, якими визначений порядок проходження прокурорами атестації, порядок роботи кадрових комісій та встановлені критерії позитивного проходження атестації, до цього часу не пройшли встановлену чинним законодавством України державну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України, не були опубліковані у встановленому законом порядку, оскаржуване рішення кадрової комісії не може вважатися правомірним і не є підставою для звільнення. Крім того, зазначено, що зразок тестових запитань та правила складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів регіональних прокуратуру не відповідає критеріям законності, оскільки в Україні відсутній базовий законодавчий акт про тестове випробування як працюючих осіб так і претендентів на заміщення вакантних посад, тому проведення атестації на підставі наказів, яким не надане необхідне за законом правове погодження, а також із застосуванням способів тестування, яким не надано відповідної експертної та правової оцінки Міністерства юстиції України, є неприпустимим. Також вказано, що інформація про те, які саме питання атестації отримали негативну оцінку або вирішені позивачем неправильно, позивачу не надано і в рішенні комісії не зазначено, отже, твердження, що позивач набрала 91 бал, нічим, крім рішення комісії, не доведено. Крім того, оскільки положення закону «Про професійний розвиток працівників» визначають загальний порядок проведення атестації працівників, правові наслідки проходження чи не проходження атестації, виведення прокурорів зі сфери дії цього закону звужує зміст та обсяг' прав та гарантій прокурорів взагалі і, зокрема, моїх прав, адже результати моєї атестації ґрунтуються на висновку про недостатність «загальних здібностей та навичок», що взагалі не може бути предметом атестації.

Щодо протиправності наказу про звільнення позивач вказала, що Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII носить спеціальний характер, його застосування є пріоритетним у правовідносинах, учасником яких є органи прокуратури, прокурори та інші працівники органів прокуратури. При цьому, Закон №113-ІХ від 19.09.2019р,, на підставі якого позивача звільнено, не вносить змін та доповнень до ст. 51 спеціального закону України «Про прокуратуру», у якому не визначано неуспішне проходження атестації, як підставу для звільнення. Такий порядок визначено в 19 Перехідних положень до Закону №113-IX, проте, перехідні положення до закону не є законом, який підлягає до виконання. В перехідних положення визначається лише процедура застосування закону. Приймаючи до виконання п. 19 Перехідних положень, відповідач допустив подвійне правове регулювання підстав звільнення, що порушує конституційний принцип правової визначеності (ст. 8, 92,131 -1 Конституції України). Вказано, що у наказі не вказано чітку підставу звільнення (1. Реорганізацію органу прокуратури; 2. Ліквідацію органу прокуратури; 3. Скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), наявне тільки одне посилання на норми Закону України «Про прокуратуру». Відсутність у наказі мотивації породжує правову невизначеність щодо підстав такого звільнення, оскільки зміст не дозволяє встановити дійсні підстави звільнення і відповідно є протиправним. Зазначено також про відсутність ліквідації чи реорганізації прокуратури Черкаської області станом на 28.04.2020р. Звернуто увагу, що внесені Законом №113-IX обмеження прав прокурорів є зміною істотних умов праці, які були гарантовані від держави. Про такі зміни позивача мали попередити не пізніше ніж за 2 місяці відповідно до ст. 32 КЗпП України. Незважаючи на те, що Закон №113-ІХ, який необгрунтовано, звузив права позивача та доповнив ст.32 КЗпП України положенням, що вказана гарантія не розповсюджується на працівників прокуратури, позивач все ж мала право бути попередженою про зміну істотних умов праці не пізніше ніж за 2 місяці у встановленому законом порядку. Вказано, що положення Закон №113-ІХ та Порядку є такими, що не підлягають застосуванню, як такі, що не відповідають Конституції України і суперечать міжнародним правовим нормам.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.07.2020р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, чергове підготовче засідання призначено на 23.09.2020р.

19.08.2020р., до суду від представника Прокуратури Черкаської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, позивачем набрано кількість балів, що є меншою від прохідного балу для успішного складання іспиту, у зв`язку із чим кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації, що і стало підставою для її звільнення. Зазначено, що у зв`язку із надходженням до прокуратури Черкаської області з Офісу Генерального прокурора рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем, у прокурора Черкаської області виник обов`язок, прямо передбачений законом, звільнити позивача із займаної посади. Звернуто увагу, що атестація проводиться на підставі заяви прокурора, у зв`язку із чим позивачем подано заяву у встановлений термін про намір пройти атестацію. Також позивач ознайомилася з умовами та процедурами проведення атестації та погодилася з ними. При цьому позивач підтвердила і те, що вона усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону, її буде звільнено з посади прокурора. Зазначено, що Закон №113-ІХ не суперечить Закону України «Про прокуратуру» та не створює подвійного правового регулювання, оскільки досконало визначає механізм проведення процедури атестації прокурорів та створює правові наслідки для прокурорів, у разі неуспішного проходження ними атестації, як обов`язкової умови для продовження проходження служби в органах прокуратури. Вказано, що в оскаржуваному наказі вказано, що підставою для звільнення є рішення кадрової комісії, отже у спірних правовідносинах позивач знаходилася у стані повної правової визначеності, коли маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не могла не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження одного з етапів атестації. Вказано, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача є не завершення процесу ліквідації органу прокуратури, або завершення процесу її реорганізації чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а є виключно настання події, зумовленої наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором прокуратури Черкаської області. Зазначено також, що норми Законів №1697-VII та 113-ІХ, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України. Крім того, зауважено, що фактично усі мотиви, якими позивач обґрунтовує протиправність дій відповідачів щодо проведення атестації, ґрунтуються на його незгоді із положеннями Закону та Порядку, які, на його думку, порушують у тому числі і права та гарантії, що визначені КЗпП України та Конституцією України. Разом із тим, положення Закону №113-ІХ на день видання спірного наказу є чинними та не визнавалося неконституційними у встановленому законом порядку. Чинним є і положення Порядку, а тому підстави для їх незастосування у прокурора області відсутні.

20.08.2020р. від Офісу Генерального Прокурора до суду надійшов відзив на позов в якому представник просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що норми Указу Президента України від 03.10.1992р. №493 та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 поширюють свою дію у частині обов`язкової державної реєстрації лише на нормативно-правові акти міністерств, інших органів виконавчої влади, натомість Генеральна прокуратура України відноситься до системи правосуддя та не належить до числа органів міністерств та інших органів виконавчої влади. При цьому, Законом № 113-ІХ внесено зміни до ст. 9 Закону № 1697-VІІ, згідно з якими виключено положення щодо обов`язкової державної реєстрації нормативно-правових актів Генеральної прокуратури України та включення їх до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Зазначено про безпідставність доводів позивача, що Законом № 113-IX не передбачено проходження прокурорами II етапу атестації, а саме тестування на загальні здібності та навички, оскільки п. 13 розділу ІІ встановлено, що Атестація може включати інші етапи, перелік яких визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор. При цьому, пунктом 6 розділу І Порядку № 221 визначено такий етап атестації як іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Крім того, вказано, що ні Порядком №221, ні будь-якими іншими нормативно-правовими актами не передбачено отримання будь-яких погоджень від Міністерства юстиції України для проведення II етапу атестації, у тому числі й для використання питань під час проведення відповідного тестування. Зазначено, що відповідно до листа Міжнародної організації права розвитку від 28.10.2019 № 19/082 за результатами проведеного моніторингу ринку послуг з проведення іспиту для оцінки інтелектуальних здібностей встановлено, що організацією, яка надає послуги, що найбільше відповідають меті іспиту для оцінки інтелектуальних здібностей прокурорів є ТОВ «Сайметрікс-Україна». Вказана організація успішно працює в Україні та має високу ділову репутацію. Тести для оцінки інтелектуальних здібностей (вербального та абстрактно-логічного інтелекту), що використовуються ТОВ «Сайметрікс-Україна» - провайдером адаптивного тестування загальних здібностей, адаптовані до специфіки юридичних професій. Ці тести були використані для оцінки більше 5000 тисяч респондентів, зокрема, їх пройшли діючі судді у процесі кваліфікаційного оцінювання та кандидати на посади суддів (Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду). Зазначено, що Листом від 27.04.2020 № 270420-1 ТОВ «Сайметрікс-України» засвідчило виникнення технічної несправності під час проведення тестування на загальні здібності лише 02.03.2020р., що призвело до тимчасового зриву тестування під час його проведення. Після усунення технічної несправності в наступні дні з 3 по 5 березня 2020 року не було зафіксовано жодних технічних проблем, що могли б вплинути на результати учасників тестування на загальні здібності, у зв`язку із чим рішенням Кадровою Комісією відмовлено у задоволенні заяви позивача про повторне складання іспиту, оскільки фактично позивач використав своє право на проходження відповідного етапу тестування. Зазначено, що оскаржуване рішення відповідає вимогам, встановленим Порядком №221, зокрема, містить посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії та підстави його прийняття, а також містить обґрунтування - у зв`язку із набранням позивачем балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту. При цьому, з огляду на специфіку цього рішення воно не потребує іншого обґрунтування та мотивування. Звернуто увагу, що положення Підпункту 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їp

Крім того, вказано, що доводи позивача щодо застосування Закону України «Про професійний розвиток працівників» не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 16 розділу І Закону №113-ІХ розділ V «Прикінцеві положення» Закону України «Про професійний розвиток працівників» доповнено п. 1-1 такого змісту: положення цього Закону не поширюються на проведення атестації прокурорів, що здійснюються відповідно до розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІX. Крім того, Законом №113-ІХ внесено зміни не лише до Закону №1697-VІІ, але й до КЗпП України у тому числі ст. 40 цього Кодексу доповнено ч. 5 «особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст. ст. 42, 42-1, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. З ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус». Отже, законодавчими актами, які регулюють статус прокурорів та відповідно мають статус спеціального, є Закон України «Про прокуратуру» та Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ. Посилання позивача щодо відсутності в оскаржуваному наказі конкретної підстави для звільнення є помилковими, оскільки у наказі зазначено підставу звільнення відповідно до формулювання п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ. Вказано, що Конституційним Судом України рішення щодо визнання неконституційними Закону №113-ІХ чи окремих його положень не ухвалено та правову оцінку нормам, вказаним у позовній заяві, не надано. З огляду на зазначене, представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

21.09.2021р. від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає, що недопустимим є розширення кола нормативних актів, які можуть визначати особливості організації та діяльності органів прокуратури без внесення змін до Конституції (ст. 131-1, 92 Основного Закону). А відтак, наполягає, що питання проходження служби (зокрема атестації) працівників прокуратури та звільнення з неї мають бути урегульовані саме спеціальним ЗУ «Про прокуратуру». Разом з тим, у спірних правовідносинах до позивача застосовано процедуру атестація, яка взагалі не передбачена будь-яким Законом України. Зазначено, що пунктами 9, 13 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ Генерального прокурора уповноважено лише на визначення порядку та етапів проведення атестації (п.п. 9, 13 Розділу II Закону України № 113-ІХ), проте повноваженнями на зміну чи встановлення предмету атестації Генеральний прокурор не наділений. Такий предмет атестації як загальні здібності та навички у Законі - відсутній. Натомість встановлені етапи атестації мають у першу чергу узгоджуватись з її предметом. Зазначено також, що жодних доказів на спростування доводів щодо некоректної роботи програмного забезпечення, Відповідачем, який має нести тягар доказування у справі, не надано. Вказано, що відповідачем не доведено неправильність чи коректність наданих Позивачкою відповідей на сформульовані запитання щодо визначення її «загальних здібностей та навичок», оскільки відповідачем не надано перелік сформованих в ході тестування запитань, запропонованих варіантів відповідей на них, з вказівкою на варіант відповіді, що обраний Позивачем. Звернуто увагу, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення працівника на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про прокуратуру» є ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а не неуспішне проходження атестації, як про це помилково стверджує відповідач. Позивач наголошує на відсутності будь-якого відповідного розпорядчого акту Генерального прокурора щодо реорганізації та ліквідації обласних прокуратур (ч. 4 ст. 10 ЗУ «Про прокуратуру», ч. 1 ст. 74 КАСУкраїни). Зміни кількості прокурорів прокуратури Черкаської області на дату звільнення Позивача також не мало місце.

Ухвалою суду від 23.09.2020р. зупинено провадження в адміністративній справі №580/1857/20, до набрання законної сили рішенням Конституційного суду України по справі №3/116(20).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2020р. ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року скасовано та направлено адміністративну справу №580/1857/20 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Дана адміністративна справа надійшла до Черкаського окружного адміністративного суду 04.01.2021р., у зв`язку із чим судом призначено підготовче засідання. В судовому засіданні 19.02.2021р. замінено відповідача "Прокуратуру Черкаської області" на належного - "Черкаську обласну прокуратуру" та закінчено підготовче провадження, здійснено перехід до розгляду справи по суті.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач проходила службу в органах прокуратури з липня 2011 року, з 21.12.2019 року - на посаді заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області.

11.10.2019р. позивачем подано Генеральному прокурору України заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та намір пройти атестацію.

Офісом Генерального прокурора за технічної та організаційної підтримки Міжнародної організації права розвитку (IDLO), проекту Європейського Союзу «PRAVO-JUSTICE» (у співпраці з ТОВ «Сайметрікс-Україна») та інших міжнародних партнерів здійснено проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур.

Наказами Генерального прокурора від 07.02.2020р. №№77,78 створено Першу та Другу кадрові комісії з атестації прокурорів.

На підставі затвердженого 20.02.2020р. головою першої кадрової комісії Графіку складання іспиту з 02.03.2020р. по 05.03.2020р. у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні Закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, позивача допущено до першого етапу атестації, а саме: складання іспиту у формі анонімного тестування.

Рішенням Першої кадрової комісії №1 від 04.03.2020р. позивача допущено до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Протоколом Першої кадрової комісії №6 від 04.03.2020р. затверджено список осіб, які 04.03.2021р. неуспішно склали іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, набравши меншу кількість балів, ніж прохідний бал, до якого включено ОСОБА_2 .

Згідно відомості про результати тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки суд встановив, що позивачем отримано відповідний логін користувача, розпочато тестування та завершено його. За результатами тестування позивачем набрано 91 бал та підтверджено результат тестування власним підписом у відомості.

Протоколом №8 засідання Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 10.04.2020р., за наслідками розгляду заяв щодо оскарження результатів тестування на загальні здібності та навички від прокурорів, які не пройшли другий етап 4 березня 2020 року встановлено наступне.

У заявах зазначено, що мав місце технічний збій (82 особи), проте актами це підтверджується лише в одному випадку. За результатами розгляду заяв щодо оскарження результатів тестування на загальні здібності та навички від 4 березня 2020 року Комісією прийнято рішення про неуспішне проходження прокурорами атестації за результатами тестування на загальні здібності та навички стосовно 81 особи, оскільки заяви не містять конкретних підстав для проходження повторного тестування. Згідно з даними системи тестування та відомостей про його результати, тестування з боку заявників було завершено, під час проведення тестування відповідні акти не складалися. Вказані прокурори жодних заяв щодо їх стану здоров`я з метою перенесення дати іспиту, як це передбачено у п. 11 Розділу 1 Порядку, завчасно до комісії не подавали та фактично використали своє право на проходження відповідного етапу атестації. Таким чином, підстави для повторного проходження вказаними прокурорами етапу тестування, передбачені у п. 7 Порядку, відсутні.

Рішенням Кадрової комісії №1 від 10.04.2020р. №302, у зв`язку із набранням позивачем, за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, 91 балу, що є менше прохідного для успішного складання іспиту, позивача не допущено до етапу проходження співбесіди, та визнано такою, що неуспішно пройшла атестацію.

Наказом прокуратури Черкаської області від 28.04.2020р. №110к позивача звільнено з посади заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 закону України Про прокуратуру з 30 квітня 2020 року.

Вважаючи рішення кадрової комісії та наказ про звільнення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Організація і діяльність прокуратури, нотаріату, органів досудового розслідування відповідно до п.14 ст.92 Конституції України визначаються виключно законами України.

Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок її діяльності визначаються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно частин 5, 6 статті 7 Закону № 1697-VII єдність системи прокуратури України забезпечується: 1) єдиними засадами організації та діяльності прокуратури; 2) єдиним статусом прокурорів; 3) єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів; 4) фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України; 5) вирішенням питань внутрішньої діяльності прокуратури органами прокурорського самоврядування. У системі прокуратури може запроваджуватися спеціалізація прокурорів.

19 вересня 2019 року Верховна Рада України ухвалила Закон № 113-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі Закон № 113-IX), пунктом 21 якого внесла зміни в Закон № 1697-VII. Вказаний Закон набрав чинності 25.09.2019.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті Голос України.

Згідно пункту 6 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з пунктом 8 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX положення щодо проходження прокурорами атестації, передбачені цим розділом, не поширюються на: 1) Генерального прокурора, а також прокурорів, яких після набрання чинності цим Законом призначено на адміністративні посади, передбачені пунктами 1 - 15 частини першої статті 39 Закону України Про прокуратуру; 2) осіб, які призначаються за результатами добору на посаду прокурора відповідно до пункту 20 цього розділу; 3) керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, його першого заступника, заступника, керівників підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, їх заступників, прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, які займають свої посади станом на день набрання чинності цим Законом. Такі прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури переводяться на аналогічні посади до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора; 4) осіб, яких призначено на посади першого заступника, заступника Генерального прокурора у період з 30 серпня 2019 року.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Пунктом 10 вказаного розділу Закону визначено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Абзацом першим пункту 18 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX визначено, що у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України Про прокуратуру. При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України Про прокуратуру, не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 (далі Порядок № 221) атестація прокурорів - це встановлена розділом II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно з пунктом 2 вказаного розділу Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Атестація слідчих органів прокуратури відбувається за процедурою, передбаченою для прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур відповідно до цього Порядку.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора (п. п. 3, 4 розділу І Порядку № 221).

Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Згідно з пунктом 6 розділу І Порядку атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Відповідно до пункту 7 розділу 1 Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Пункт 8 розділу І Порядку №221 передбачає, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 9 Порядку №221 встановлено, що Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Особа, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15 жовтня 2019 року, подає таку заяву Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді. Заява підписується прокурором особисто (п. 10 розділу І Порядку № 221).

Згідно з абзацом першим пункту 11 розділу І Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

Порядок складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки унормовано розділом ІІІ Порядку.

Пунктами 1,2 розділу ІІІ Порядку №221 встановлено, що у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Відповідно до п.п.3-6 Розділу ІІІ Порядку №221, зразок тестових питань та правила складання іспиту оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.

Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Наказом Генерального прокурора від 21.02.2020р. №105 встановлено прохідний бал для успішного складання іспиту на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки 93 бали.

Інші питання, пов`язані із проведенням атестації прокурорів, врегульовані розділом V Порядку. Так, Уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії (п.1).

У разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії (п.2).

Згідно з пунктом 6 розділу V Порядку № 221 рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру. Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване Рішення кадрової комісії прийняте на підставі нормативних актів - наказів Генерального прокурора, які не мають державної реєстрації, відтак оскаржуване рішення є неправомірним та не може слугувати підставою для звільнення.

З приводу даних посилань суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 117 Конституції України, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Державна реєстрація нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, які є суб`єктами нормотворення, здійснюється відповідно до Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. № 493 Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. №731 та інших актів законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Суд зазначає, що норми ст. 117 Конституції України та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731, не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки їх дія у частині обов`язкової державної реєстрації поширюється лише на нормативно-правові акти міністерств, інших органів виконавчої влади, які є суб`єктами нормотворення, натомість Генеральна прокуратура України відноситься до системи, яка здійснює функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Крім того, Законом №113-ІХ внесено зміни до ст. 9 Закону № 1697-VІІ, згідно з якими виключено положення щодо обов`язкової державної реєстрації нормативно-правових актів Генеральної прокуратури України та включення їх до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

З огляду на викладене, необгрунтованими є доводи позивача з приводу необхідності державної реєстрації наказів Генерального прокурора від №221 «Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації» та від 17.10.2019р. № 233 «Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій» в Міністерстві юстиції України.

Позивач зазначає, що зразок тестових запитань та правила складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів регіональних прокуратуру не відповідає критеріям законності, оскільки в Україні відсутній базовий законодавчий акт про тестове випробування як працюючих осіб так і претендентів на заміщення вакантних посад, тому проведення атестації на підставі наказів, яким не надане необхідне за законом правове погодження, а також із застосуванням способів тестування, яким не надано відповідної експертної та правової оцінки Міністерства юстиції України, є неприпустимим.

З приводу даних посилань, суд зазначає, що п. 13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та. навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, перелік яких визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Пунктом 6 розділу І Порядку №221 визначено такий етап атестації як іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

Також іспит на загальні здібності та навички визначений приписами розділу III оспорюваного Порядку №221.

Таким чином, атестація прокурорів, зокрема і у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки встановлена положеннями спеціальних розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та Порядку №221, у зв`язку із чим доводи позивача, що в Україні відсутній базовий законодавчий акт про тестове випробування як працюючих осіб так і претендентів на заміщення вакантних посад в контексті неправомірності проведеної атестації, суд вважає необгрунтованими. При цьому, ні Порядком №221, ні будь-якими іншими нормативно-правовими актами не передбачено отримання будь-яких погоджень від Міністерства юстиції України для проведення II етапу атестації, у тому числі й для використання питань під час проведення відповідного тестування.

При цьому, судом враховано, що атестація позивача проведена на підставі її власної заяви, відповідно до якої позивач ознайомився з умовами та процедурами проведення атестації та погодився з ними, при цьому позивач підтвердив, що він усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону, його буде звільнено з посади прокурора.

За наслідками розгляду правомірності оскаржуваного рішення кадрової комісії, суд зазначає наступне.

Рішенням Кадрової комісії №1 від 10.04.2020р. №302, у зв`язку із набранням позивачем, за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, 91 балу, що є менше прохідного для успішного складання іспиту, позивача не допущено до етапу проходження співбесіди.

Вказаний результат відображений у відомості про результати тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, у якій позивачем поставлено власний підпис, щодо підтвердження результату тестування.

Судом враховано, що у примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку позивача щодо процедури та порядку складання іспиту на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки відсутні, у зв`язку із чим доводи позивача що під час проходження атестації виникали технічні збої у роботі програмного забезпечення, суд вважає необгрунтованими.

Судом також враховано, що Листом від 27.04.2020 №270420-1 ТОВ «Сайметрікс-України» засвідчило виникнення технічної несправності під час проведення тестування на загальні здібності лише 02.03.2020р., що призвело до тимчасового зриву тестування під час його проведення.

Після усунення технічної несправності в наступні дні з 3 по 5 березня 2020 року не було зафіксовано жодних технічних проблем, що могли б вплинути на результати учасників тестування на загальні здібності.

Таким чином, обставин, що підтвердили б виникнення технічних збоїв - 04.03.2020р., у день сдачі ІІ етапу іспиту позивачем, у ході розгляді справи не встановлено.

Підсумовуючи наведене, зважаючи на те, що під час проведення другого етапу атестації позивач не набрав мінімально допустиму кількість балів для успішного складання іспиту, а також відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів проведення атестації з порушенням встановлених вимог, суд вважає, що Кадрова комісія №1 обґрунтовано прийняла рішення від 10.04.2020р. №302 про неуспішне проходження позивачем атестації.

Стосовно доводів що Законом №113-ІХ обмежено права позивача, що є зміною істотних умов праці, які були гарантовані від держави, а про такі зміни позивача мали попередити не пізніше ніж за 2 місяці відповідно до ст. 32 КЗпП України, суд зазначає, що норми Законів №1697-VII та 133-ІХ, які визначають умови і підстави звільнення прокурора з посади, є спеціальними по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі КЗпП України, відтак є пріоритетними до застосування у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом, усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VІІ.

Крім того, Законом №113-ІХ внесено зміни до ст. ст. 32 та 40 Кодексу. Так, згідно з ч. 5 ст. 32 Кодексу переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус. Частиною 5 ст. 40 Кодексу передбачено особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, статей 42, 42-1, ч. ч. 1-3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

При цьому, судом враховано, що станом на дату розгляду даної справи та прийняття в ній рішення Закон №113-ІХ чи окремі його положення неконституційними не визнано, він є чинним, його положення є обов`язковими до застосування.

Із зазначених підстав суд також вважає безпідставними доводи позивача, що виведення прокурорів зі сфери дії Закону «Про професійний розвиток працівників» звужує зміст та обсяг прав та гарантій прокурорів.

Конституційне ж подання 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, про яке зазначає позивач, станом на дату прийняття рішення в даній справі, Конституційним судом не розглянуто.

З приводу доводів позивача що на момент винесення спірного наказу не існувало жодних правових підстав для її звільнення з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», оскільки аналіз вказаної норми передбачає три окремі самостійні підстави для звільнення прокурора з посади, а саме: ліквідація органу прокуратури; реорганізація органу прокуратури; скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Відсутність в оскаржуваному наказі конкретної підстави звільнення (однієї із трьох наведених), поставило позивача у стан правової невизначеності, адже зміст наказу не дозволяє встановити дійсні підстави звільнення, що свідчить про його протиправність та необхідність скасування.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ містить відомості про підставу звільнення - рішення Кадрової комісії №1 від 10.04.2020р. №302.

Відповідно до п.19 Розділу ІІ Закону №113-ІХ, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема - рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Суд також зазначає, що Частиною 3 ст. 16 у редакції Закону України «Про прокуратуру», яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», було вказано, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом. Після набрання чинності Законом №113-ІХ займенник «цим» було вилучено з тексту норми, чим розширено коло законів, якими передбачено порядок звільнення прокурорів. Отже, порядок звільнення прокурорів, який передбачено п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, відповідає положенням Закону України «Про прокуратуру».

Стосовно доводів позивача, що оскаржуваний наказ не відповідає положенням ст.ст. 8, 92, 131-1 Конституції України, судом враховано, що станом на дату прийняття оскаржуваного наказу та станом на дату розгляду даної справи та прийняття в ній рішення, Закон №113-ІХ чи окремі його положення неконституційними не визнано, він є чинним, його положення є обов`язковими до застосування, у зв`язку із чим доводи позивача щодо неможливості застосування його положень при прийнятті оскаржуваного наказу суд вважає також необгрунтованими.

Оскільки юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини другої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, суд доходить висновку про не обгрунтованість доводів представника позивача щодо відсутності підстав для звільнення позивача з огляду на те, що ліквідація чи реорганізації прокуратури Черкаської області, або скорочення посади позивача не відбулось.

При цьому, позивач у спірних правовідносинах знаходився у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження атестації для переведення в прокуратуру Черкаської області.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги про скасування рішення кадрової комісії та наказу про звільнення суд вважає необгрунтованими, в задоволенні яких належить відмовити.

Позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень, частини 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко

Повний текст рішення складено 16.09.2021р.