Справа № 640/25717/21
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

16 вересня 2021 року м. Київ № 640/25717/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №2995/5 від 25.08.2021, виданого на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.08.2021, в частині блокування приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили рішенням у даній справі, зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» розблокувати доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. (Свідоцтво на право заняття нотаріальною діяльністю № 3896) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Подана заява обґрунтована тим, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам заявника, до ухвалення рішення судом в адміністративній справі по суті та необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому та тим, що очевидними є ознаки протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

В частині очевидної протиправності наказу Міністерства юстиції України №2995/5 від 25.08.2021 заявниця посилалася на те, що згідно ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір). Станом на дату прийняття вищевказаного наказу, ухвалою Верховного Суду від 20.08.2021 було відкрито касаційне провадження у справі № 910/399/20 за касаційною скаргою ТОВ «Т.Е.К.» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021, розгляд якої призначено на 12.10.2021 о 10:30 год.

Зазначеними судовими рішеннями у задоволенні позовних вимог ТОВ «Т.Е.К.» до ПАТ «Банк Камбіо» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про скасування рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження порядку продажу активів (майна) Банку № 1805 від 17.07.2019 та про визнання недійсними результатів прилюдних торгів (аукціону) від 09.08.2019 (лот № GL16N08957) з продажу права вимоги за кредитним договором № 129/08-13 від 28.08.2013 було відмовлено у повному обсязі.

Про вказані обставини заявником було повідомлено Колегію Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора під час розгляду скарги та надано копію відповідної ухвали суду, однак, останнім протиправно не були взяті до уваги вище вказані обставини.

Оскільки, щодо нерухомого майна щодо якого були вчинені нотаріальні дії наявні судові спори, а реєстраційні дії приватного нотаріуса переглядаються в суді, Міністерство юстиції України у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», не мало компетенції розглядати скаргу.

Щодо неможливості поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких вона має намір звернутися до суду, то заявниця посилалася на наступне.

Так, наказом Міністерства юстиції України №2995/5 від 25.08.2021, виданим на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 16.08.2021, тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці. Враховуючи викладене, заявника фактично позбавлено можливості отримувати дохід від її професійної діяльності, пов`язаної безпосередньо із доступом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Застосування до заявниці вищевказаних заходів без перевірки наказу у судовому порядку завдає останній фінансових збитків, оскільки заявниця в силу своєї професійної діяльності зобов`язана сплачувати податки та збори, крім того нести витрати, пов`язані із оплатою праці працівникам, не зважаючи на фактичне зупинення нотаріальної діяльності.

Розглядаючи подану заяву, суд приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин першої - третьої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову визначений ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Системний аналіз вказаних вище законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача, та недопущення подальшого порушення прав позивача під час судового розгляду.

Так, метою забезпечення адміністративного позову є захист прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів. Відтак, вжиття судом заходів забезпечення позову покликане своєчасно унеможливити настання негативних та непоправних наслідків, які можуть настати в результаті невжиття таких заходів. Тобто, невідворотність наслідків означатиме, що спірні правовідносини не зможуть існувати в майбутньому у первісному вигляді у випадку незастосування заходів забезпечення позову.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Вирішуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини шостої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Згідно з абзацом другим частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених підпунктами "г" та "ґ" пункту 2 частини шостої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав визначається Міністерством юстиції України.

Абзац п`ятий частини сьомої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу нотаріуса до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного нотаріуса, акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав.

Таким чином, за результатами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України має право прийняти рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, однак, таке рішення має бути мотивованим; у свою чергу рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав є підставою для негайного виконання технічним адміністратором Державного реєстру прав.

При цьому відповідно до пункту 1 наказу Міністерства юстиції України від 25 червня 2015 року №1059/5 "Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України" адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України, визначено державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Як визначено у пункті 2 частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державним реєстратором є нотаріус.

Водночас згідно з частинами третьою та четвертою статті 3 Закону України "Про нотаріат" нотаріусу забороняється використовувати свої повноваження з метою одержання неправомірної вигоди або прийняття обіцянки чи пропозиції такої вигоди для себе чи інших осіб.

Нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої діяльності.

Частина перша статті 32 Закону України "Про нотаріат" встановлює, що приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України.

Наведене свідчить, що нотаріус має право здійснювати виключно нотаріальну діяльність та функції державного реєстратора.

У свою чергу відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником.

Таким чином, проведення державної реєстрації нотаріусом, як державним реєстратором, обов`язково здійснюється із використанням Державного реєстру прав на нерухоме майно, а тому блокування позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фактично унеможливлює заявника здійснювати свою професійну діяльність та отримувати дохід від такої діяльності. При цьому, у заявника є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне зупинення її діяльності.

Наведене свідчить, що за період блокування доступу до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, заявник втратить частину свого доходу, з урахуванням чого заявник, з метою захисту своїх прав буде змушений звертатись за захистом до суду з позовом про стягнення відповідних збитків у разі ймовірного задоволення позову про скасування спірного наказу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, що є достатньою правовою підставою для забезпечення позову відповідно до пункту 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, вжиття таких заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища заявника до завершення розгляду справи.

Необхідність забезпечення позову у справах даної категорії узгоджується також із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.05.2018 по справі №826/15847/17.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу в частині до набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено, шляхом: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

В той же час, забезпечення позову у спосіб вказаний у статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України є вичерпним, а відтак, суд позбавлений процесуальної можливості забезпечити позов, шляхом зобов`язання іншої особи вчиняти дії.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно вимог п. 4 ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а відтак заявлена вимога зобов`язального характеру за своєю правовою природою є позовною вимогою, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 77, 150, 151,154,241-243,248, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити в частині.

Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" №2995/5 від 25.08.2021 в частині блокування приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 (три) місяці до набрання законної сили судовим рішенням у справі за позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу.

В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовити.

Дана ухвала підлягає негайному виконанню згідно вимог ч. 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стягувач:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 АДРЕСА_1

Боржник:

Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ 0015622)

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур