Справа № 420/10044/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Одеській області), Пенсійного фонду України (далі відповідач-2, ПФУ) про визнання протиправними дії відповідачів щодо відмови у виплаті позивачу призначеної пенсії та зобов`язання відповідачів виплатити пенсію позивачу з наступної дати після звільнення позивача з виборних посад, тобто з 19.11.2020 року.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона працювала на посадах вчителя, стаж роботи на яких є спеціальним (педагогічним) стажем до 26.06.2006 року, з 27.06.2006 року до 12.11.2010 року була обрана депутатом і секретарем Юр`ївської сільської ради, час роботи депутата у місцевій раді на постійній основі зараховується до загального і безперервного стажу роботи (служби) депутата, а також стажу роботи (служби) за тією спеціальністю, за якою він працював до обрання на виборну посаду в раді. З 18.11.2010 року позивачу призначена пенсія за вислугою років як працівник освіти. В подальшому, 15.11.2010 року позивача обрано головою Юр`ївської сільської ради VI скликання, а 05.11.2015 року повторно обрано головою Юр`ївської сільської ради VII скликання. Рішенням начальника Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області №112 від 14.02.2018 року вирішено, що виплачена пенсія за вислугу років у розмірі 82721,04 грн. (з моменту призначення й до дати прийняття такого рішення) є переплатою та підлягає поверненню, у зв`язку з неповідомленням про вступ на роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років та вся сума була повернута. Позивач зазначає, що з 19.11.2020 року праця на виборних посадах (стаж на яких взаємозаліком врахований як спеціальний для призначення пенсії) припинена, а робота на посаді головного спеціаліста з питань соціального захисту, військового обліку та соціальних послуг Бородінської селищної ради не є виборною і не дає права на пенсію за вислугою років як працівнику освіти, а відтак фактичні обставини, які стали підставою для припинення виплати призначеної пенсії відпали та виплату пенсії має бути поновлено у повному обсязі, однак відповідачем-1 протиправно відмовлено у виплаті пенсії листом №4855-4559/Щ-02/8-1500/21 від 31.03.2021 року, тому позивач звернулася з вказаним позовом.

Представник ГУ ПФУ в Одеській області надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що обов`язковою умовою призначення та виплати пенсії за вислугу років ,призначеної відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є виконання умови щодо досягнення певного віку та залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію. Позивачу з 15.11.2010 року призначена пенсія за вислугу років, як працівнику освіти, але не виплачувалась, оскільки період роботи на виборній посаді, на якій вона працювала, взаємозаліком був зарахований до спеціального стажу для визначення права на призначення пенсії. Оскільки позивач на цей час працює на посаді головного спеціаліста відділу соціального захисту військового обліку соціальних послуг Бородінської селищної ради та збережений ранг посадової особи місцевого самоврядування, яка дає право на цей вид пенсії, у Головного управління не має підстав для виплати пенсії.

Представник ПФУ надав до суду письмовий відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись, на п.10 Порядку казначейського обслуговування коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого Постановою КМУ №312 від 11.05.2017 р., та те що він здійснює фінансування пенсій шляхом розподілу коштів, що надходять на його видатковий рахунок. Спеціальних підрозділів, які безпосередньо виплачують пенсію одержувачам в Пенсійному фонді України не створено, а повноважень формувати виплатні документи (списки на виплату пенсій, відомостей тощо) шляхом включення до них нарахованих конкретним одержувачам сум пенсій та підписувати їх Пенсій фонд не має. Пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформлюються органом Пенсійного фонду України. Та відповідно до п.п.5 п.4 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополь затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 15.01.2015 р. №40/26485, саме головні управління Пенсійного фонду України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі відповідно до покладених завдань здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій. Механізм виплати пенсії та грошової допомоги їх одержувачам, що визначений Порядком виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку затверджений Постановою КМУ №1279 не передбачає участі Пенсійного фонду України у процедурі виплати пенсії. Тоді як згідно Закону, повноваження Пенсійного фонду України та головних управлінь Пенсійного фонду України розмежовані, відповідач тільки забезпечує фінансування виплати пенсій за виплатними документами, сформованими головними управліннями Фонду в областях, та централізоване перерахування коштів (фінансування) не є персоналізованим, не передбачає індивідуального визначення суми виплати кожному одержувачу та лише спрощує процедуру проходження коштів від Фонду до банку.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також вказаною ухвалою зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області в строк для надання пояснень надати до суду належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 .

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позову та наявності підстав для його часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи, 15.11.2010 року позивачу призначена пенсія за вислугу років, як працівнику освіти, відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, до стажу роботи позивача що дає право на пенсію зараховано 20 років 10 місяців 13 днів за роботу на посадах працівника освіти, 4 роки 3 місяці 4 дні за роботу посадовою особою в органах місцевого самоврядування. При цьому загальний (повний) стаж позивача станом на 30.09.2010 року склав 28 років 10 місяців 22 дні, з них 25 років 1 місяць 17 днів загальний заліковий стаж як працівника освіти.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача НОМЕР_1 (а.с.8-9), ОСОБА_1 :

з 15.08.1985 року по 01.09.1993 року працювала на посаді вчителя початкових класів Богданівської середньої школи Тарутинського району Одеської області;

з 01.09.1993 року по 26.06.2006 року працювала на посаді вчителя історії Богданівської середньої школи;

з 27.06.2006 року по 12.11.2010 року обрана на посаду секретаря Юр`ївської сільської ради V скликання, прийнята присяга посадової особи місцевого самоврядування, присвоєний 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

з 15.11.2010 року обрана Юр`ївським сільським головою VІ скликання;

з 05.11.2015 року по 18.11.2020 року обрана Юр`ївським сільським головою VІІ скликання;

з 19.11.2020 року по 04.01.2021 року працювала на посаді головного спеціаліста з питань соціального захисту, військового обліку та соціальних послуг (помічник старости) Бородінської селищної ради, складено присягу посадової особи місцевого самоврядування, збережений 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування;

з 04.01.2021 року по сьогоднішній день працює на посаді головного спеціаліста Відділу соціального захисту, військового обліку та соціальних послуг Бородінської селищної ради, складено присягу посадової особи місцевого самоврядування, збережений 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Як встановлено судом, 14.02.2018 року Арцизьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області прийнято Рішенням №112(9) про утримання надміру виплачених сум пенсій ОСОБА_1 в розмірі 82721,04 грн., у зв`язку з неповідомленням про вступ на роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років (за період з 15.11.2010 року по 31.01.2018 року (а.с.14).

Як вбачається з листа Арцизького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області вих.№838/04 від 14.02.2018 року, наявного в матеріалах пенсійної справи, позивачем при зверненні за призначенням пенсії за вислугу років було надано копію трудової книжки, в якій був запис про звільнення з посади секретаря Юр`ївської сільської ради з 12.11.2010 року згідно рішення №2-VІ від 12.11.2010 року та ОСОБА_1 було призначено пенсію. Однак позивач при зверненні за призначенням пенсії не повідомила, що рішенням першої організаційної сесії VІ скликання Юр`ївської сільської ради її обрано сільським головою ради з тієї ж дати, що і звільнено з посади секретаря, тобто 12.11.2010 року, відтак пенсію за вислугу років останній призначено та виплачується безпідставно.

Листом №4855-4559/Щ-02/8-1500/21 від 31.03.2021 року, наданого на звернення позивача, розміщеного на веб-порталі електронних послуг ПФУ, щодо поновлення виплати пенсії з 19.11.2020 року, ГУ ПФУ в Одеській області повідомило позивача, що з 15.11.2010 року їй призначена пенсія за вислугу років, як працівнику освіти, але не виплачувалась, оскільки період роботи на виборній посаді, на якій вона працювала, взаємозаліком був зарахований до спеціального стажу для визначення права на призначення пенсії, та оскільки ОСОБА_1 на цей час працює на посаді головного спеціаліста відділу соціального захисту військового обліку соціальних послуг Бородінської селищної ради та збережений ранг посадової особи місцевого самоврядування, яка дає право на цей вид пенсії, у Головного управління не має підстав для виплати пенсії (а.с.15).

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) гарантовано право громадян на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Право окремих категорій громадян на пенсію за вислугу років визначено ст.51 зазначеного Закону.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ст.7 Закону №1788-XII).

Відповідно до пункту «е» ст.55 Закону №1788-XII передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: …..

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року.

Як встановлено судом позивачу пенсія була призначена 15.11.2010 року, як працівнику освіти на підставі п. «е» ст.55 Закону №1788-XII, однак в подальшому її виплату було припинено через перебування останньої на виборній посаді в органах місцевого самоврядування, стаж роботи на якій зараховується взаємозаліком до спеціального стажу.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовані Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-III (далі - Закон №2493-III).

Відповідно до ст.1, 2 Закону №2493-III, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом; посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посадами в органах місцевого самоврядування є:

виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України (ст.3 Закону №2493-III).

Згідно зі ст.7 Закону №2493-III, правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Враховуючи положення ст.11, 15 Закону №2493-III громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці 2 ч.1 ст.10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу. При прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування присвоюються ранги у межах відповідної категорії посад. Ранги присвоюються відповідно до займаної посади, рівня професійної кваліфікації, результатів роботи. Якщо посадова особа місцевого самоврядування обрана чи призначена на посаду нижчої категорії або залишила службу в органі місцевого самоврядування, за нею зберігається присвоєний ранг.

До виборних посад, на які особи обираються на місцевих виборах, зокрема відносяться депутати місцевих рад.

Так, згідно зі ст.1 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 року №93-IV (далі - Закон №93-IV), депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і закону про місцеві вибори обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом (ч.2 ст.6 Закону №93-IV).

Секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови (ч.1 ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Тобто посада секретаря Юр`ївської сільської ради V скликання, яку займала позивач з 27.06.2006 року по 12.11.2010 року в розумінні ст.3 Закону №2493-III відноситься до виборних посад в органах місцевого самоврядування, на які особи обираються відповідною радою.

Сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України (ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Тобто посада сільського голови Юр`ївської сільської ради VІ та VІІ скликання, які займала позивач з 15.11.2010 року по 18.11.2020 року в розумінні ст.3 Закону №2493-III відноситься до виборних посад в органах місцевого самоврядування, на які особи обираються на місцевих виборах.

Частиною 4 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» №93-IV визначено, що час роботи депутата у місцевій раді на постійній основі зараховується до загального і безперервного стажу роботи (служби) депутата, а також стажу роботи (служби) за тією спеціальністю, за якою він працював до обрання на виборну посаду в раді.

З врахуванням положення вказаної статті стаж роботи позивача на посаді секретаря Юр`ївської сільської ради V скликання з 27.06.2006 року по 12.11.2010 року врахований до її спеціального стажу, як працівника освіти, взаємозаліком.

З урахуванням наведених вище положень та положення ст.7 Закону №1788-XII щодо можливості призначення пенсії за вислугу років лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію, суд доходить висновку, що при закінченні строку повноважень на виборній посаді та звільненні з такої посади, особа має право на виплату пенсії за вислугу років.

Щодо роботи позивача на посаді головного спеціаліста з питань соціального захисту, військового обліку та соціальних послуг (помічник старости) Бородінської селищної ради з 19.11.2020 року по 04.01.2021 року та на посаді головного спеціаліста Відділу соціального захисту, військового обліку та соціальних послуг Бородінської селищної ради з 04.01.2021 року по сьогоднішній день, то суд зазначає, що така посада в розумінні ст.3 Закону №2493-III відноситься до посад, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України та не є виборною. Та при призначенні на дані посади за позивачем збережений 7 ранг посадової особи місцевого самоврядування, який був їй присвоєний 17.11.2015 року, після обрання її головою Юр`ївської сільської ради VІІ скликання.

При цьому збереження рангу посадової особи місцевого самоврядування, який особа мала раніше на нижчій посаді, не прирівнює таку займану посаду до виборної посади, яку особа займала раніше.

Статтею 22 Закону №2493-III визначено, що до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Таким чином стаж роботи на посадах, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України відносить виключно до стажу служби в органах місцевого самоврядування та при цьому стаж роботи на таких посадах, які не виборними, не зараховується до стажу роботи (служби) за тією спеціальністю, за якою депутат місцевої ради працював до обрання на виборну посаду в раді, як це передбачено ч.4 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» №93-IV.

За таких обставин суд критично ставиться до твердження відповідача-1, що підстав для виплати пенсії позивача не має, оскільки на цей час вона працює на посаді головного спеціаліста відділу соціального захисту військового обліку соціальних послуг Бородінської селищної ради та їй збережений ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що ГУ ПФУ в Одеській області протиправно відмовлено позивачу у виплаті призначеної раніше пенсії з 19.11.2020 року (з наступної дати після звільнення позивача з виборних посад 18.11.2020 року).

При цьому ПФУ не приймалося жодних рішень та не вчинялося дій щодо відмови позивачу у виплаті призначеної пенсії, відтак відсутні підстави для визнання протиправними дій Пенсійного фонду України щодо відмови у виплаті позивачу пенсії.

Що ж стосується вимог позивача щодо зобов`язання відповідачів виплатити пенсію позивачу з наступної дати після звільнення позивача з виборних посад, тобто з 19.11.2020 року, суд зазначає таке.

Пунктом 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1) (далі Порядок №22-1) передбачено, що пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр) (п. 1.1. Порядку №22-1).

Поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії (п.2.8. Порядку №22-1).

Разом з тим, згідно з п.1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року №28-2, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

Відповідно до підпункту 7, 8 пункту 4 Положення №28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань здійснює призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

16 грудня 2020 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №1279 Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги (далі - Постанова №1279).

Зазначеною постановою було затверджено Порядок виплати і доставки пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання одержувачів у межах України організаціями, що здійснюють їх виплату і доставку. Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що він визначає механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам у готівковій формі за зазначеним у заяві місцем їх фактичного проживання в межах України організаціями, що згідно із законодавством мають право здійснювати виплату і доставку пенсій та грошової допомоги.

Як було зазначено П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 06.09.2021 року по справі №420/5214/21 Постанова №1279 не змінила повноваження Пенсійного Фонду України та її територіальних органів щодо призначення, нарахування та виплати пенсій. При цьому обов`язок щодо виплати пенсії покладається на пенсійний орган, в якому пенсіонер перебуває на обліку, яким в даному випадку є ГУ ПФУ в Одеській області до якого позивач звертав свої позовні вимоги.

Водночас згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Таким чином, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та для належного захисту прав та інтересів позивача зобов`язати відповідача-1 поновити нарахування та виплату позивачу пенсії з 19.11.2020 року (з наступної дати після звільнення позивача з виборних посад 18.11.2020 року).

Суд вважає, що саме такий судовий захист є ефективним, достатнім та повним для відновлення порушених прав позивача на перерахунок пенсії.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави для зобов`язання ПФУ виплатити позивачу пенсію з 19.11.2020 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч протии Сполученого Королівства» (пункт 32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34.рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26 вересня 2014 року.

«Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX).

Щодо твердження Відповідачів про пропуск строку звернення до суду.

Позивач звернулася до суду з позовом 15.06.2021 року. При цьому 12.07.2021 року до суду подано адміністративний позов на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 22.06.2021 року, в строк встановлений судом.

Право позивача на поновлення їй виплати пенсії було порушено відповідачем-1 саме при наданні листа-відповіді на відповідне звернення позивача №4855-4559/Щ-02/8-1500/21 від 31.03.2021 року.

Суд враховує, що позивач без зайвих зволікань, в розумний строк після не поновлення їй виплати пенсії самостійно пенсійним органом, звернулась до пенсійного органу. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву. Вказана позиція узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом в постановах від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19, від 03.09.2021 року по справі №460/1904/19.

Крім того суд враховує, що пенсійний орган розглядає питання щодо поновлення виплати пенсії в 10-денний строк після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати та поновлює виплату пенсії з моменту набуття особою права на таке поновлення.

Відповідно до ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованим твердження відповідачів про пропуск строку звернення до суду з позовом.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано квитанції №ПН276 від 07.06.2021 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне стягнути на її користь суму сплаченого нею судового збору у розмірі 908,00 грн. з ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки саме його протиправними діями були порушені права та інтереси позивача, з урахуванням висновків суду у цьому рішенні.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 призначеної раніше пенсії з 19.11.2020 року (з наступної дати після звільнення ОСОБА_1 з виборних посад 18.11.2020 року).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з 19.11.2020 року (з наступної дати після звільнення ОСОБА_1 з виборних посад 18.11.2020 року).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн. сплачені за квитанцією №ПН276 від 07.06.2021 року.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання, в порядку та строки, встановлені ст.ст.295, 297 та з урахуванням п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ).

Відповідач Пенсійний фонд України (01601, м. Київ-14, вул. Бастіонна, 9, ).

Суддя Іванов Е.А.