Справа № 826/11638/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 826/11638/18

адміністративне провадження № К/9901/17212/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Бучик А.Ю.,

суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року (головуючий суддя Федорчук А.Б.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року (колегія суддів у складі: Коротких А.Ю., Ганечко О.М., Сорочка Є.О.,) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Державної казначейської служби України, про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 23 від 11.01.2018 про скасування довідки № від 22.06.2015 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації призначити ОСОБА_1 грошову допомогу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг, з моменту припинення її виплати; стягнути з Державної казначейської служби України суму моральної шкоди в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що рішення відповідача є протиправним та таким, яке ґрунтується не на фактичних обставинах, а лише на припущеннях щодо його, ОСОБА_1 , обставин життя.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з указаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засіданні від усіх учасників справи, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як установлено судами, ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, як внутрішньо переміщена особа, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» з 22.06.2015 до 11.01.2018. При цьому зареєстрованим місцем проживання особи є АДРЕСА_1 .

За заявами від 22.06.2015, 22.12.2015, 22.06.2016, 22.12.2016, 22.06.2017 позивачу було призначено та виплачено в повному обсязі щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505.

27.12.2017 позивачем подано до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації додаток до заяви, в якому ОСОБА_1 зазначив про наявність в нього права власності на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 та надав копії відповідних документів. Також позивачем зазначено, що він працює в місті Києві більше 25 років по теперішній час.

Розглянувши зазначену заяву, відповідачем було встановлено, що позивач тривалий час працював та, відповідно, проживав в місті Києві, про що свідчить довідка Національного технічного університету України «Київського політехнічного інституту імені Ігоря Сікорського» від 20.12.2017 року № 118 BKЛC.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11.01.2018 року № 23 скасовано довідку № від 22.06.2015 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 .

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з позицією якого погодилась колегія суддів апеляційного суду, виходив з того, що позивач не підпадає під визначення внутрішньо переміщеної особи, так як останні 25 років проживає та працює у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегією суддів встановлено наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-VII (надалі - Закон №1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Статтею 5 указаного Закону визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

Згідно з ч.ч. 2 -3 ст. 7 Закону № 1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі - Порядок № 509).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

Кабінетом Міністрів України 01.10.2014 прийнято постанову за № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - Порядок № 505).

Пунктом 1 цього Порядку визначено механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога).

Відповідно до п.2 Порядку № 505 Грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Порядок ведення обліку осіб, які переміщуються, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судами встановлено, що грошова допомога, яка передбачена положеннями Порядку № 505, вперше була призначена Позивачу рішенням УПСЗН Солом`янської РДА від 12.11.2014 року на підставі поданої відповідачем заяви від 17.10.2014 (на період з 17.10.2014 по 16.04.2015 у сумі 884,00 грн. щомісячно).

Позивачем подавались чергові заяви про подовження нарахування грошової допомоги як внутрішньо переміщеній особі, в яких останній вказує про відсутність у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

27.12.2017 позивач звернувся до Управління із заявою про подовження призначення грошової допомоги, в якій вказав інформацію про наявність житлового приміщення, яке розташоване на підконтрольній території України та є нібито непридатним для проживання, додавши до своєї заяви документи, які на думку позивача, підтверджують непридатність житлового приміщення, яке знаходиться у приватній власності останнього.

Однак, на виконання п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону № 1706 Управлінням прийнято рішення від 11.01.2018 № 23 про скасування позивачу довідки № 9 від 22.06.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Частиною 1 статті 12 Закону №1706-VII передбачено підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб.

Підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що оскільки позивачем у додатковій заяві було вказано про те, що він проживає та працює в м. Києві більше 25 років, статус внутрішньо переміщеної особи, який підтверджується довідкою про взяття на облік від 22.06.2015 № 9 позивачем було отримано без законних на те підстав, оскільки останній не відноситься до категорії внутрішньо переміщених осіб.

Проте, як убачається з касаційної скарги ОСОБА_1 , останній вказує, що жодних відомостей про проживання у місті Києві протягом останніх 25 років не повідомляв, натомість вказував лише про те, що працював у м. Києві, але завжди повертався додому, до міста Сімферополя, за місцем своєї реєстрації та проживання.

Крім того, позивачем надано копію листа, що став підставою для прийняття спірного рішення відповідачем, зі змісту якого убачається, що ОСОБА_1 повідомляв лише про місце своєї роботи.

При цьому жодної інформації про місце його проживання вказаний лист не містить взагалі.

Також, на підтвердження своїх слів позивачем до позовної заяви додано, в тому числі, копію паспорта громадянина України з відповідними відмітками про місце реєстрації та проживання, однак судами жодної оцінки вказаним доказам надано не було.

Окрім іншого, в матеріалах справи наявна заява від 26.03.2014, адресована ОСОБА_1 ректору НТУУ «КПІ» Згуровському М.З., з якої убачається, що позивач повідомляв керівництво про неможливість проживання за місцем своєї реєстрації у зв`язку з політичною ситуацією в АРК, та просив надати йому житло, однак вказана заява також не досліджувалась судами.

Будь - яких доказів проживання ОСОБА_1 у м. Києві до початку тимчасової окупації АРК Крим (тимчасова реєстрація, договір оренди) до матеріалів справи додано не було.

Так, згідно до положень статті 29 Цивільного Кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Разом з цим законодавець не пов`язує виникнення статусу внутрішньо переміщеної особи зі строком проживання на певній території та не містить застережень щодо типу проживання на території: постійного, переважного або тимчасового.

З огляду на викладене, за відсутності належної правової оцінки доказів, наданих позивачем на підтвердження своєї позиції, висновки судів попередніх інстанцій про встановлений факт проживання особи на території міста Києва протягом останніх 25 років, та відповідно, відсутність статусу внутрішньо переміщеної особи є передчасними.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами.

Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень з направленням справи до суду першої інстанції для встановлення наведених вище обставин.

Керуючись ст.ст. 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. Ю. Бучик

Судді А. І. Рибачук

Л.В. Тацій