Справа № 380/4851/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4851/20 пров. № А/857/13456/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кахнич Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року, ухвалене суддею Мричко Н.І. у м. Львові о 11 год. 15 хв. у справі № 380/4851/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24.12.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 203910,44 грн та за штрафними санкціями 50977,61 грн і № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 15338,95 та за штрафними санкціями 3834,74 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що банк простив позивачці основну частину боргу в іноземній валюті, а тому у позивачки виник обов`язок подати декларацію про доходи у якій відобразити суму отриманого доходу і сплати з нього податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. Суд дійшов висновку, що цей обов`язок позивачка не виконала, а отже відповідач правомірно визначив позивачці грошове зобов`язання із цих податків та застосував штрафні санкції.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржила позивачка, яка просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Таку позицію обґрунтовує тим, що з договору про припинення зобов`язання за кредитним договором незрозуміло, яка сума заборгованості прощена позивальникові. Крім того, банк не надіслав позивальникові (позивачці у цій справі) повідомлення про анулювання боргу, відповідно до підпункту 164.2.17 «д» пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 14.04.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Райфайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір № 014/9411/74/56751, а 15.07.2011 року - додаткову угоду № 014/9411/74/56751/1 до вказаного договору.

01.09.2015 року між ПАТ Райфайзен Банк Аваль та позивачем укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором № 014/9411/74/56751 від 14.04.2008 року, відповідно до якого з 01.09.2015 року боргові зобов`язання за вказаним договором у загальному розмірі 47553,74 доларів США та пені - 149178,07 гривень, що складає еквівалент 1186107,30 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору (надалі - Боргові зобов`язання), в тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 46896,47 доларів США, що складає еквівалент 1022597,18 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; проценти, нараховані за користування кредитом - 657,27 доларів США, що складає еквівалент 14332,05 гривень по офіційному курсу НБУ на дату укладення цього договору; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 149178,07 гривень, припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним.

Згідно з пунктом 5 вказаного договору позичальник (позивач) вважається повідомлений відповідно до підпункту д підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позивача за підсумками звітного періоду. При цьому повідомлено, що на позичальника (позивача) покладається обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб з суми анульованого (прощеного) основного боргу.

На підставі наказу № 445 від 19.09.2019 року, відповідач провів перевірку повноти та достовірності сплати позивачкою податкових зобов`язань.

За результатами перевірки 31.10.2019року відповідач склав акт № 276/13-01-33-06/ НОМЕР_1 , у якому зафіксував порушення позивачкою:

- абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2015 рік на загальну суму 203910,44 грн;

- абзацу «в» пункту 176.1 статті 176, пункт 177.11 статті 177 Податкового кодексу України (перекручування даних у податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік);

- підпунктів 1.2, 1.3, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Закону України «Про внесення, змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71-VIII, в результаті чого донараховано військовий збір за 2015 рік на загальну суму 15338,95 грн.

На підставі акта перевірки відповідач 24.12.2019 року прийняв податкові повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 203910,44 грн та за штрафними санкціями 50977,61 грн, № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 15338,95 та за штрафними санкціями 3834,74 грн.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» № 321-VIII від 09 квітня 2015 року, положення якого набрали чинності 7 травня 2015 року, підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Отже, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Підстави для застосування у цій справі правових норм пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України відсутні, оскільки банк не визначав розмір різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

Наведені вище норми, щодо прощення основної суми боргу у іноземній валюті, вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

При цьому, кредитор в свою чергу, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору. При цьому, у разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Водночас, апеляційний суд встановив те, що кредитор не повідомив позивальника, в порядку визначеному підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, про прощення боргу, оскільки у матеріалах справи відсутні: рекомендований лист з повідомленням про вручення, відповідний договір, повідомлення боржника під підпис особисто. У зв`язку із цим, на думку апеляційного суду, банк набуває обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідач неправомірно визначив податкові зобов`язання для позивачки та прийняв з цього приводу податкові повідомлення-рішення, а тому адміністративний позов необхідно задовольнити та внаслідок скасувати податкові повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та адміністративний позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року в справі № 380/4851/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 24.12.2019 року № та № .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складений 16.09.2021 року