Справа № 460/1090/20
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
16 вересня 2021 року м. Рівне №460/1090/20
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Махаринця Д.Є., під час підготовчого провадження по адміністративній справі за позовом
до Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання протиправними дії та рішення суб`єкта владних повноважень - відповідача на виконання рішення суду,
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не проведення перерахунку раніше призначеної пенсії протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Рівненської області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію з 13 грудня 2018 року згідно з документами пенсійної справи та додатково поданими документами - листом прокуратури Рівненської області № 18-28вих-20 від 31.01.2020 та довідки (інформації) щодо розміру і складових заробітної плати за жовтень 2017 року із розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, оформлену рішенням від 17.01.2020 № 1/03.15-24, в перерахунку раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) здійснити перерахунок та виплату з 27 грудня 2018 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 №18-153 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. Присуджено на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) судовий збір в сумі 840.80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 460/1090/20 в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 №18-153 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

28 квітня 2021 року позивач подав до Рівненського окружного адміністративного суду заяву про визнання дій протиправними в порядку статті 383 КАС України, у якій просить суд: визнати протиправними дії та рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неналежного виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2020 року, зазначені у листі від 26 квітня 2021 року № 1700-0304-8/17997; постановити окрему ухвалу і направити її до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню вимог Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», особами які здійснювали виконання судового рішення по справі № 460/1090/20 щодо проведення перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії, та провести належні заходи стосовно недопущення в подальшому таких дій посадовими особами ГУ ПФУ в Рівненській області; копію ухвали направити Пенсійному фонду України (вул. Бастіонна, 9, м. Київ-14, 01601) для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомити про вжиті заходи Рівненський окружний адміністративний суд не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У вказаній заяві зазначено, що пенсійним органом при перерахунку пенсії самовільно і безпідставно суттєво знижено місячну заробітну плату для перерахунку пенсії до розміру 42100 грн., хоча згідно з інформаційною довідкою прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 №18-153 він склав 48468,75 грн. Тобто боржником самовільно обмежено до 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 вересня 2017 року суму місячної заробітної плати для перерахунку пенсії.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують права позивача, які підтверджені рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від у справі №460/1090/20.

Пенсійний орган подав відзив на заяву про визнання протиправним рішення відповідача на виконання рішення суду, в якому не погодився з доводами заявника, вказав на те, що пенсійним органом вжито конкретних заходів щодо повного виконання рішення суду у справі 460/1090/20 та просив відмовити в задоволенні такої заяви.

2 вересня 2021 року від заявника надійшла заява, в якій він, окрім первинних вимог, просить суд зобов`язати боржника вжити заходи щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 в період з квітня по липень 2021 року у відповідності до резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 у справі №460/1090/20 та виплатити заборгованість недоотриманої пенсії за цей період.

7 вересня 2021 року від Пенсійного органу надійшов відзив, яким Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області просить суд відмовити заявнику в задоволенні заяви у повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіряючи правильність застосування заявником підстав звернення із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено, що предметом спору у даній справі є перерахунок пенсії ОСОБА_1 , як колишньому працівнику органів прокуратури у відповідності до ст.86 Закону України "Про прокуратуру".

Судовим рішенням у справі №460/1090/20 підтверджено наявність порушеного права позивача на перерахунок пенсії, яке одночасно було відновлене таким рішенням.

Водночас порушене право особи-позивача було відновлено постановою суду шляхом: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-XII (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 №18-153 без обмеження її граничного розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

Таким чином, вказаним судовим рішенням достеменно встановлено спосіб його виконання.

Зокрема, статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За приписами ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

У зв`язку з тим, що з квітня 2021 року боржник почав виконувати рішення суду в розмірі, який не відповідає вимогам резолютивної частини постанови від 7 липня 2020 року по справі № 460/1090/20, заявник звернувся до пенсійного органу із запитом на отримання інформації щодо таких дій.

Пенсійним органом на такий запит було надано відповідь від 26.04.2021 року №1700-0304-8/17997 у якій зазначено, що відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 пенсія прокурорам призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до статті 1 Закону України від 07.07.2010 року №2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції, що діяла на 06.09.2017) максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Судом встановлено, що сума місячної заробітної плати для перерахунку пенсії визначена судом на підставі інформаційної довідки прокуратури Рівненської області від 28 лютого 2020 року за № 18-153.

Однак боржником самовільно і безпідставно суттєво знижено місячну заробітну плату для перерахунку пенсії до розміру 42100,00 грн., хоча згідно з інформаційною довідкою прокуратури вона складала 48468,75 грн.

Тобто боржником самовільно обмежено до 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 1 вересня 2017 року суму місячної заробітної плати для перерахунку пенсії.

Суд звертає увагу, що пенсійний орган, ігноруючи наведені вище норми Конституції України, законів України та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 року у справі № 460/1090/20, не маючи наміру в повному обсязі виконати рішення суду, у маніпулятивний спосіб, діючи поза межами Конституції, законів України, обмежило позивачу розмір пенсії через застосування положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI (далі Закон від 08.07.2010 № 2464-VI).

Зокрема, у відзиві на заяву про визнання протиправними рішень відповідача на виконання рішення суду № 460/1090/20 від 22.06.2021 № 1700-0802-7/26392 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зазначило наступне: "Щодо обмеження заробітної плати, то відповідно до статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464- VI, 08.07.2010 максимальна величина бази нарахування єдиного внеску максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік", мінімальну заробітну плату встановлено з 01.09.2017 в розмірі 3200.00 грн. Відповідно максимальна заробітна плата становить 48000,00 грн. (3200,00 грн.х15). Враховуючи вищезазначене, Вашу пенсію за вислугу років перераховано з 01.12.2020 і розмір до виконання складає 43200.00 грн. (розмір заробітної плати, обмеженої до 15 мінімальних заробітних плат станом на 01.09.2017х90%). Максимальну величину заробітної плати було обраховано з 01.09.2017 року, оскільки заробітна плата у довідці для перерахунку пенсії визначена у цей період".

Отож управління пенсійного фонду, застосувавши в цьому випадку норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI, допустило вільне і розширене тлумачення його норм і, як наслідок, прийшло до не правильних і таких, що не відповідають законодавству висновків про обмеження розміру пенсії через використання максимальної величини бази нарахування єдиного внеску. Зокрема, що заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподаткованого доходу (прибутку), сукупного оподаткованого доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів.

За приписами частини першої статті 91 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" від 10.02.2010 № 1861-VI законопроект, проект іншого акта вноситься на реєстрацію разом з проектом постанови, яку пропонується Верховній Раді прийняти за результатами його розгляду, списком авторів законопроекту, пропозицією щодо кандидатури доповідача на пленарному засіданні та пояснювальною запискою, яка має містити: 1) обґрунтування необхідності прийняття законопроекту, цілей, завдань і основних його положень та місця в системі законодавства; 2) обґрунтування очікуваних соціально-економічних, правових та інших наслідків застосування закону після його прийняття; 3) інші відомості, необхідні для розгляду законопроекту.

Поміж інших відомостей, які необхідно зазначати в законопроекті та супровідних документах, що надаються народним депутатам, відповідно до пункту 3 частини 2 статті 99 Закону від 10.02.2010 № 1861-VI наводяться висновки експертиз щодо законопроекту.

Тобто народним депутатам України до голосування та під час голосування достеменно відомо про необхідність прийняття законопроєкту, цілі, завдання і основні його положення, місце в системі законодавства, очікувані соціально-економічні, правові та інші наслідки застосування закону після його прийняття, відповідність законопроєкту нормам Конституції України тощо.

За правилами частини 2 статті 103 Закону від 10.02.2010 № 1861-VI зареєстрований та включений до порядку денного сесії законопроект при підготовці до першого читання в обов`язковому порядку направляється для проведення наукової експертизи, а при підготовці до всіх наступних читань - для проведення юридичної експертизи та редакційного опрацювання у відповідні структурні підрозділи Апарату Верховної Ради. Остаточна юридична експертиза і редакційне опрацювання здійснюються після прийняття акта Верховної Ради в цілому.

Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 6 розділу ІІ "Положення про Апарат Верховної Ради України", затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769 у сфері правового і наукового забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат проводить експертизу законопроектів, що подаються до Верховної Ради України суб`єктами права законодавчої ініціативи, організовує наукову експертизу в наукових установах; проводить експертизу актів законодавства щодо їх відповідності Конституції України і законам України (за дорученням керівництва Верховної Ради України).

За пунктом 2 Постанови Верховної Ради України "Про структуру апарату Верховної Ради України" від 20 квітня 2000 року № 1678-ІІІ апарат Верховної Ради України, затверджений у складі таких підрозділів: керівництво апарату, секретаріат Голови Верховної Ради України, секретаріат Першого заступника Голови Верховної Ради України, секретаріат заступника Голови Верховної Ради України, секретаріати комітетів, депутатських фракцій, груп, головне науково-експертне управління, головне юридичне управління, головне управління документального забезпечення, головне організаційне управління, інформаційне управління, управління комп`ютеризованих систем, управління по зв`язках з місцевими органами влади і органами місцевого самоврядування, управління забезпечення міжпарламентських зв`язків, управління кадрів, відділ зв`язків з органами правосуддя, відділ контролю, управління з питань звернень громадян, перший відділ, сектор мобілізаційної роботи, управління справами, відділ з питань запобігання корупції, прес-служба.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 "Положення про Головне науково-експертне управління Апарату Верховної Ради України", затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 14 червня 2000 року № 515, основними завданнями Головного управління є проведення наукової експертизи законопроектів, оцінка їх концептуального рівня і соціально-економічних та політичних наслідків їх прийняття, відповідності Конституції України, підготовка науково обгрунтованих експертних висновків щодо законопроектів для прийняття рішень Верховною Радою України.

Основними завданнями Головного управління є участь у законопроектній роботі, юридична експертиза законопроектів, що подаються на розгляд Верховної Ради України, та законів і інших актів, прийнятих Верховною Радою України (пункт 6 "Положення про Головне юридичне управління Апарату Верховної Ради України", затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 14 червня 2000 року № 515).

Тобто, надання пояснювальної записки до законопроєкту та проведення наукової експертизи є обов`язковим в процесі законотворчості.

Метою і завданням законопроекту, як зазначено у пояснювальній записці до проекту Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску", є створення умов для уникнення дублювання страховими фондами функцій, пов`язаних із формуванням страхових коштів: скорочення обсягу роботи щодо постановки на облік платників страхових внесків, збору коштів, формування та ведення інформаційної системи відомостей про застрахованих осіб, забезпечення звітності, здійснення контролю за повнотою та своєчасністю справляння внесків, зменшення кількості перевірок щодо сплати внесків до цільових страхових фондів, скорочення адміністративних витрат фондів на виконання цих функцій, зростання доходів страхових фондів та більш ефективного використання коштів соціального страхування.

Законопроект спрямовано на вирішення важливої в соціальному та економічному плані проблеми вдосконалення системи державного соціального страхування, підвищення ефективності роботи фондів соціального страхування, зокрема шляхом більш раціонального використання коштів, що спрямовуються на утримання їх адміністративного апарату (Висновок Головного науково-експертного управління Верховної Ради України на проект Закону України "Про збір та облік єдиного соціального внеску" (№ 6525 від 15.06.2010 р.).

У преамбулі Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI встановлено, що "цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку".

Відповідно до частини 1 статті 2 дія цього Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

Отже, Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI не має жодного відношення до регулювання пенсійних правовідносин, зокрема, передбачених Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII. У зв`язку з прийняттям і дією цього Закону не вносились зміни, доповнення в законодавство про пенсійне забезпечення прокурорів.

У конструкцію частини другої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" вмонтоване словосполучення "з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Законодавець це передбачив з єдиною метою задля правильного визначення заробітної плати, з якої розраховується у відсотковому розмірі пенсія. Тобто у підсумкову суму заробітної плати можуть включатися лиш ті складові, з яких сплачується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Перелік видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року № 1170. Зокрема, це соціальні допомоги та виплати, встановлені колективним договором (працівникам, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на народження дитини, сім`ям з неповнолітніми дітьми тощо); одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно із законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам), військовослужбовцям при звільненні з військової служби; надбавки та доплати до державних пенсій працюючим пенсіонерам; вихідна допомога у разі припинення трудового договору тощо.

Обмеження розміру пенсії, виходячи із максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, не передбачено жодним нормативно правовим актом, зокрема, Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII та Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI.

Суд зазначає, що питання запровадження головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області обмеження та зменшення розміру пенсій при їх призначенні (перерахунку), виходячи із максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, передбаченого Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 8 липня 2010 року № 2464-VI, має розглядатися у контексті конституційної заборони звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною третьою статті 46 Основного Закону України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Отож, Конституція України визначає лише нижню межу розмірів пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги, проте не встановлює жодних обмежень щодо їх максимального розміру.

Розвиваючи ці конституційні приписи, Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2005 № 8 рп/2005 у справі № 1-21/2005 зауважив в абзаці 12 пункту 5 мотивувальної частини, що "зазначеними законами розмір пенсії відповідним категоріям громадян визначався у відсотках до заробітної плати і не фіксувався максимальний граничний розмір пенсії у грошовому еквіваленті" (згідно з абзацом 10 пункту 5 в переліку законодавчих актів є також стаття 501 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року № 1789-XII в редакції Закону України від 12 липня 2001 року № 2663-III).

Також, вважаючи, що положення абзацу третього пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, абзацу четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" від 25 березня 2005 року № 2505-IV (в переліку є Закон України "Про прокуратуру") щодо обмеження розміру пенсії із солідарної системи не узгоджуються з конституційним положенням про гарантування права на соціальний захист, складовою якого є пенсійне забезпечення за рахунок також бюджетних джерел (стаття 46 Конституції України) та суперечать частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України у рішенні від 11.10.2005 № 8 рп/2005 у справі № 1-21/2005 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): 1) положення абзацу третього пункту 13 розділу XV "Прикінцеві

положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV, яким встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом, при призначенні пенсій відповідно до зазначених в абзацах першому і другому цього пункту законодавчих актів, заробітна плата для обчислення пенсії враховується в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку; 2) положення абзацу четвертого пункту 13 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та деяких інших законодавчих актів України" від 25 березня 2005 року № 2505-IV, відповідно до якого: "У разі якщо розмір пенсії, щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги та пенсій за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством), призначених відповідно до зазначених в абзацах першому і другому цього пункту законодавчих актів, перевищує 90 відсотків максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, визначеної законодавством на час виплати пенсій таким особам, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання виплачується у сумі, що не перевищує зазначений розмір".

Таким чином, Конституційним Судом України вже визнавалось неконституційним обмеження розміру пенсії через застосування максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Оскільки прийнятим 13.12.2019 Другим Сенатом Конституційного Суду України Рішенням № 7-р(ІІ)/2019 встановлений такий порядок виконання цього Рішення: частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697Л/ІІ підлягає застосуванню в первинній редакції: 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок».

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697Л/ІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.

Частинами 1 та 2 статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Крім того боржником не вжито і належних заходів по підрахунку і виплаті різниці в розмірі пенсії за попередній період, як це передбачено судовим рішенням. Ним лише декларується можливість проведення виплат у невизначений термін за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Суд звертає увагу, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі №460/1090/20 спрямоване на захист прав та законних інтересів позивача щодо перерахунку його пенсії, оскільки в його резолютивній частині зобов`язано пенсійний орган вчинити дії конкретного змісту та чітко визначені всі критерії якими повинен керуватись пенсійний орган при проведенні такого перерахунку, це також убезпечує від незаконного застосування відповідачем обмеження розміру середньомісячного заробітку та проведення перерахунку із застосуванням інших сум ніж визначені у довідці Прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 за №18-153.

Таким чином, на підставі постанови суду від 07.07.2020 у справі №460/1090/20 відповідач мав би здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 13.12.2019 року, врахувавши суми та їх розміри які визначені саме у довідці прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 за №18-153 та які відповідач відмовлявся врахувати добровільно (у позасудовому порядку).

Натомість відповідач при здійснені перерахунку пенсії заявника неправомірно відступив від постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 у справі №460/1090/20, та 9 квітня 2021 року прийняв рішення про перерахунок пенсії позивачу без урахування суми вказаної у довідці Прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 за №18-153 та не провів виплату різниці в розмірі пенсії за минулі 4 місяці в період з квітня по липень 2021 року включно.

Водночас відповідач 9 квітня 2021 року прийняв рішення про перерахунок пенсії позивача зі протиправним застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у постанові суду від 07.07.2020 року не передбачено.

Крім того, такі дії відповідача порушують законні очікування позивача щодо того, що після вирішення його спору у сфері публічно-правових відносин, йому не доведеться знову звертатись до суду за захистом прав та законних інтересів, які вже захищені раніше ухваленим рішенням суду, яке набрало законної сили.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення. Так, у рішенні по справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Таким чином, вказана норма передбачає визнання судом протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем у двох випадках: 1) якщо протиправні рішення дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень-відповідача вчиняються/допускаються на виконання рішення суду; 2) якщо протиправні рішення дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень-відповідача порушують права позивача, підтверджені рішенням суду.

Судом встановлено, що після здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області перерахунку пенсії ОСОБА_1 у відповідності до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 у справі №460/1090/20 відповідач порушив права позивача, підтверджені таким судовим рішенням, а саме пенсійний орган: 9 квітня 2021 року провів перерахунок пенсії позивача виходячи із інших сум ніж визначені у довідці Прокуратури Рівненської області від 28.02.2020 №18-153; незаконно встановив обмеження максимального розміру пенсії позивача двадцятьома п`ятьма прожитковими мінімумами, установленими для працездатних осіб та не виплатив різницю в розмірі пенсії в період з квітня по липень 2020 року включно.

За таких обставин, права позивача, підтверджені постановою суду від 07.07.2020, підлягають захисту на підставі частини першої статті 383 КАС України.

Незаконними діями відповідача були порушені статті 19, 129-1 Конституції України, пункт 5 частини третьої статті 2, частину другу статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, частину другу статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до другого речення частини шостої статті 383 КАС України за наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частина перша статті 249 КАС України передбачає, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Частиною п`ятою статті 249 КАС України встановлено, що з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

З огляду на вищевикладене судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачем належним чином і в повному обсязі виконана постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 у справі №460/1090/20, а тому суд з урахуванням приписів ст.249 Кодексу адміністративного судочинства України, приходить до висновку, що відповідачем порушено положення ст.129-1 Конституції України та частини другої статті 14, частини першої статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: не виконано у повному обсязі судове рішення, яке набрало законної сили, що зумовлює необхідність постановлення окремої ухвали і направлення її до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Керуючись статтями 243, 248, 249, 256, 383 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про визнання дій та рішення протиправними на виконання постанови суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 9 квітня 2021 року, яке призвело до неналежного виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 року в справі №460/1090/20.

Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області вжити заходи щодо проведення перерахунку та виплатити ОСОБА_1 заборгованості недоотриманої пенсії за період з квітня по липень 2021 року включно, у відповідності до резолютивної частини постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 7 липня 2020 року по справі №460/1090/20, а також провести належні заходи стосовно недопущення в подальшому таких дій посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

У місячний строк з моменту отримання даної ухвали Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області надати відповідь суду про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Надіслати ухвалу на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли невиконанню постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2020 року в справі №460/1090/20.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Д.Є. Махаринець