Справа № 240/16817/21
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 112010201
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Попової О. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.03.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-111;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житотомирській області призначити, виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати та перераховувати пенсію ОСОБА_1 за вислугою років з 12.03.2021 з розрахунку 90 відсотків від розміру зарооїтної плати згідно довідок про складові заробітної плати, виданих Житомирською обласною прокуратурою від 30.03.2021 №21-177 вих-21 без обмеження максимального розміру (доходу) заробітної плати для розрахунку пенсії), з якої сплачувалися збір на державне соціальне страхування або внески на обов"язкове державне пенсійне страхування згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 №2663-111. Крім того, врахувати при нарахуванні пенсії розмір заробітної плати прокурорів окружних прокуратур.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що маючи стаж роботи в органах прокуратури України, звернулась за призначенням пенсії за вислугу років до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Однак, відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугою років на підставі Закону України "Про прокуратуру" з підстав недостатності необхідної вислуги - 25 років та те, що період навчання відповідно до диплому бакалавра НОМЕР_1 від 29.06.2001 неможливо зарахувати до вислуги та до загального страхового стажу, оскільки в дипломі не зазначено період навчання та відсутня інформація про навчання саме на юридичному факультеті.
Вважає, що дії ГУПФУ щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, де передбачено право на призначення пенсії за вислугу років при наявності вислуги 20 років, з них 10 років прокурорського стажу, - є неправомірними та такими, що звужують її права на пенсію за вислугу років у розумінні Конституції України.
Ухвалою суду від 26.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.
В підготовче судове засідання, призначене на 07.09.2021 року об 12:30 год., позивач та представник відповідача не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Направила позивач заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.
Ухвалою судді від 07.09.2021 закрито підготовче провадження у справі та суд перейшов до судового розгляду справи у порядку письмового провадження.
Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач вказує, що вислуга років склала 19 років 3 місяці 18 днів, в тому числі 9 місяців 21 день - період навчання. Навчання відповідно до диплому бакалавра неможливо зарахувати до вислуги років та до загального страхового стажу, оскільки не зазначен періоду навчання та відсутня інформація про навчання саме на юридичному факультеті. Також, на правовідносини має поширюватися дія Закону №1691-VІІ, а не положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, який втратив свою чинність на момент звернення позивач з заявою про призначення пенсії. У зв"язку з відсутністю необхідного стажу, відсутні підстави в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру", виходячи із розрахунку 90% від суми місячного заробітку.
Згідно з частиною четвертою статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач 12.03.2021 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".
Підставою відмови у спірному рішення зазначено те, що вислуга років становить 19 років 3 місяця 18 днів, у тому числі 9 місяців 21 день - період навчання. Навчання відповідно до диплому бакалавра неможливо зарахувати до вислуги років та до загального страхового стажу, оскільки не зазначено періоду навчання та відсутня інформація про навчання саме на юридичному факультеті. Рішенням Головного управління Пенсійна фонду України в Житомирській області від 17 березня 2021 року відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до стати 86 Закону у зв`язку з відсутністю необхідної вислуги - 25 років.
Вважаючи відмову у призначенні пенсії незаконною, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15.07.2015 визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ).
Статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції Закону від 12.07.2001) було визначено, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.
01.10.2011 року набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, згідно з яким ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ замінено двома частинами такого змісту: «Прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців; з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.
В подальшому, 01.04.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII (далі - Закон №213-VIII), яким у п.5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».
Вказаний у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону № 1789-ХІІ щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.
Отже, з аналізу п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII суд дійшов висновку, що ним скасовані діючі станом на 01.06.2015 норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону №1789-ХІІ.
Водночас, 15.07.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), відповідно до пп.1 п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого норми Закону №1789-XII втратили чинність, крім, зокрема, ч.3, 4, 6 та 11 ст.50-1.
Статтею 86 Закону №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які і були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.
Про чинність Закону №1697-VII свідчить і внесення до нього змін, зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ, пп.8 «Прикінцевих та перехідних положень» якого установлено, що норми ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Зміни вносились і безпосередньо до ст.86 Закону №1697-VII, зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19.12.2017 №2249-VІІ, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774- VІІ.
Таким чином, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону №1697-VІІ, який набув чинності 15.07.2015 та є діючим.
Отже, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років (12.03.2021) змінені умови призначення таких пенсій; наведене питання врегульовано приписами ст.86 Закону України № 1697-VII від 14.10.2014 "Про прокуратуру", правові підстави для застосування в цьому випадку норм попереднього Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру" (окрім норм, дія яких продовжена) є відсутніми.
Відповідно до ст.86 Закону №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.
Поряд з цим, станом на 12.03.2021 у позивача наявна вислуга 19 років 3 місяці 18 днів, з тому числі 9 місяців 21 день - період навчання.
При цьому, суд зазначає, що пенсійний орган неправомірно не врахував до вислуги років період навчання відповідно до диплому бакалавра НОМЕР_1 від 29.06.2001.
У відповідності до ч. 6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.
Так, з архівної довідки від 18.03.2021 №01/17-40 встановлено, що ОСОБА_1 навчалась в Академії праці і соціальних відносин ФПУ на юридичному факультеті денної форми з 30.07.1997 до 21.06.2002. Наказом № 213-с від 30.07.1997 р. ОСОБА_1 зарахована до складу студентів на І курс денної форми навчання юридичного факультету. Наказом № 148-с від 25.06.2001 р. студентці IV курсу денної форми навчання юридичного факультету ОСОБА_2 видано диплом «бакалавра» звичайного зразка КВ № 14847865 від 29.06.2001 р. і цим же наказом переведено на V курс.
З наведених документів суд встановив, що позивач навчалася на юридичному факультеті вищого навчального закладу денної форми навчання з 30.07.1997 до 21.06.2002, та половина строку такого навчання становить 2 роки 5 місяці 11 днів.
Відтак, вислуга років позивача на час звернення становила 22 роки 11 місяців 8 днів (18 років 5 місяців 27 днів + 2 роки 5 місяці 11 днів - навчання).
Поряд з цим, неправильний розрахунок вислуги років та стажу на прокурорських посадах позивача не вплинув на його право на призначення пенсії, оскільки вислуга 22 роки 11 місяців 8 днів є недостатньою для виникнення права на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 86 Закону №1697-VII, враховуючи дату (12.03.2021) звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії.
Підсумовуючи наведені обставини справи та норми законодавства, суд зазначає, що позивач у період з 30.07.1997 по 01.10.2011 не мала необхідного стажу роботи для призначення пенсії, тому у неї не виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру"; на правовідносини, які виникли 12.03.2021 у зв`язку із зверненням позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії поширюється дія Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014, оскільки ст.50-1 Закону України № 1789-ХІІ від 05.11.1991 "Про прокуратуру" втратила свою чинність; станом на 12.03.2021 вислуга позивача складає 22 роки 10 місяців 15 днів, що є меншою від встановленої ст.86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII (25 рок) вислуги, за наявності якої особа має право на призначення пенсії за вислугу років.
Оскільки позивач не набув такого права, то неможливо стверджувати і про звуження його змісту та обсягу, так як положення Конституції України, на які посилається позивач, вказують на неприпустимість звуження змісту та обсягу вже існуючого права.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі №211/5697/16-а, 10.05.2018 року у справі №358/1830/16-а, 10.10.2019 року у справі №265/3516/17 та 04.12.2019 року у справі №747/559/17, 18.03.2020 року у справі №310/7064/16-а.
У сукупності викладених обставин, суд дійшов висновку, що оскільки стаж позивача за вислугу років недостатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону №1697-VII, а в період дії ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, тому відповідачем обґрунтовано відмовлено у призначенні пенсії позивачу.
Судом також приймається до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 17 вересня 2021 року.

Суддя О.Г. Попова