Справа № 580/262/21
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2021-08-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2021 року справа № 580/262/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білоноженко М.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хіврич В.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Лучинович І.В.

представника відповідачів - Барбаш О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального Прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

25.01.2021р. до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Офісу Генерального Прокурора (далі відповідач 1), Черкаської обласної прокуратури (далі - відповідач 2) в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №67 від 19.11.2020р. про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Черкаської обласної прокуратури №707к від 23.12.2020р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Драбівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді начальника Драбівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області з 31.12.2020р.;

- стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2020р. до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- стягнути з Черкаської обласної прокуратури та Офіс Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі в рівних частках;

- рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади начальника Драбівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області, та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 закону України Про прокуратуру. Власне звільнення позивач вважає протиправним та зазначає, що оскільки особливий порядок звільнення прокурора є однією із гарантій його незалежності, що випливає із конституційного статусу прокуратури, то законодавче визначення такого порядку і особливих підстав для звільнення прокурора може бути відображене тільки у спеціальному Законі, до якого адресують положення ст. 131-1 Конституції України. Спеціальний ЗУ «Про прокуратуру» не містить норм, які б визначали порядок проведення «атестації» прокурорів, натомість дію загальних норм, що визначені у ЗУ «Про професійний розвиток працівників» на прокурорів не поширено (п. 1.1 Перехідних положень цього Закону). А отже, проведена відносно Позивача процедура «атестації», оскаржувані рішення кадрової комісії та наказ про звільнення, здійснені та прийняті не на підставі, що визначена Конституцією України (п. 14 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 131-1) та спеціальним Законом України «Про прокуратуру» та є протиправними. Позивач також зазначає, що запроваджена процедура тестування не узгоджується з предметом атестації, що визначений у п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 113-ІХ, не є та не може бути об`єктивним відображенням його професійної компетентності. Зокрема, професійна діяльність Позивача не пов`язана з виконанням функцій з представництва інтересів держави в суді. Начальник відділу місцевої прокуратури не наділений повноваженнями заявити позов, подати апеляційну чи касаційну скаргу на судові рішення у цивільній, адміністративній чи господарській справі (ч. 1, 3 ст. 24 ЗУ «Про прокуратуру»). Таким чином Позивач не спеціалізується на цивільному, господарському праві, цивільному, господарському, адміністративному процесі. Його тестування за цими галузями не може бути об`єктивним відобзовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 закону України Про прокуратуру. Власне звільнення позивач вважає протиправним та зазначає, що оскільки накази Генерального прокурора, якими визначений порядок проходження прокурорами атестації, порядок роботи кадрових комісій та встановлені критерії позитивного проходження атестації, до цього часу не пройшли встановлену чинним законодавством України державну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України, не були опубліковані у встановленому законом порядку, оскаржуване рішення кадрової комісії не може вважатися правомірним і не є підставою для звільнення. Крім того, зазначено, що зразок тестових запитань та правила складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки під час атестації прокурорів регіональних прокуратуру не відповідає критеріям законності, оскільки в Україні відсутній базовий законодавчий акт про тестове випробування як працюючих осіб так і претендентів на заміщення вакантних посад, тому проведення атестації на підставі наказів, яким не надане необхідне за законом правове погодження, а також із застосуванням способів тестування, яким не надано відповідної експертної та правової оцінки Міністерства юстиції України, є неприпустимим. Також вказано, що інформація про те, які саме питання атестації отримали негативну оцінку або вирішені позивачем неправильно, позивачу не надано і в рішенні комісії не зазначено, отже, твердження, що позивач набрала 91 бал, нічим, крім рішення комісії, не доведено. Крім того, оскільки положення закону «Про професійний розвиток працівників» визначають загальний порядок проведення атестації працівників, правові наслідки проходення атестації та на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Крім того, вказано, що в оскаржуваному наказі про звільнення Позивача не зазначена конкретна підстава звільнення, а саме: ліквідація чи реорганізації прокуратури, або скорочення кількості прокурорів цієї прокуратури, а отже він ухвалений не на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51, ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» (п.1 ч. 2 ст. 2 КАС України). Позивач зазначає, що ліквідація чи реорганізації Золотоніської місцевої прокуратури, як і скорочення кількості прокурорів цієї прокуратури не відбулось. При цьому, підстави для звільнення працівників прокуратури визначено частиною 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014. Сформульований у цій нормі перелік підстав є вичерпним. Такої підстави як «неуспішне проходження атестації» Законом України «Про прокуратуру» №1697-VІІ від 14.10.2014 не визначено.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

26.02.2021р., до суду від представника Черкаської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь застосування закону, позивачем набрано кількість балів, що є меншою від прохідного балу для успішного складання іспиту, у зв`язку із чим кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження позивачем атестації, що і стало підставою для її звільнення. Зазначено, що у зв`язку із надходженням до прокуратури Черкаської області з Офісу Генерального прокурора рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації позивачем, у Керівника Черкаської обласної прокуратури виник обов`язок, прямо передбачений законом, звільнити позивача із займаної посади. Звернуто увагу, що атестація проводиться на підставі заяви прокурора, у зв`язку із чим позивачем подано заяву у встановлений термін про намір пройти атестацію. Також позивач ознайомилася з умовами та процедурами проведення атестації та погодилася з ними. Вказано, що в оскаржуваному наказі вказано, що підставою для звільнення є рішення кадрової комісії, отже у спірних правовідносинах позивач знаходилася у стані повної правової визначеності, коли маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не могла не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження одного з етапів атестації. Вказано, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача є не завершення процесу ліквідації органу прокуратури, або завершення процесу її реорганізації чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів, а є виключно настання події, зумовленої наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором прокуратури Черкаської області.

Крім того, зауважено, що фактично усі мотиви, якими позивач обґрунтовує протиправність дій відповідачів щодо проведення атестації, ґрунтуються на його незгоді із положеннями Закону та Порядку, які, на його думку, порушують у тому числі і права та гарантії, що визначені КЗпП України та Конституцією України. Разом із тим, положення Закону на день видання спірного наказу є чинними та не визнавалося неконституційними у встановленому законом порядку. Чинним є і положення Порядку, а тому підстави для їх незастосування у прокурора області відсутні.

02.03.2021р. від Офісу Генерального Прокурора до суду надійшов відзив на позов в якому представник просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що положення Підпункту 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами. Зазначено, що з 25.09.2019 (дата набрання чинності Закону № 113-IX) і до моменту завершення тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора не висловлювались зауваження та сумніви щодо його атестації, заява від 09.10.2019р. не відкликалась, а тому у кадрової комісії були наявні всі підстави для включення позивача до графіку складання іспиту. Щодо порядку формування кадрових комісій, зазначено, що створення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з иестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), затвердження порядку їх роботи відбулося за наказом Генерального прокурора в межах тих повноважень та порядку, який був визначений законом - пунктами 9, 11, підпунктом 8 пункту 22 розділу II Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та на виконання мети цього закону - проведення заходів із реформи органів прокуратури. При цьому, ні у Законі № 113-ІХ чи Законі України «Про прокуратуру» уь 1697-VII, ні у Порядку № 221 чи Порядку № 233 не вказані критерії (кількісні та якісні показники) щодо відбору членів кадрових комісій, а також механізм перевірки членів кадрових комісій на відповідність вимогам п. З Порядку. Делегування членів кадрових комісій та призначення осіб до складу кадрових помісій є дозволеною законом дискрецією, відповідно, міжнародних організацій та Генерального прокурора і не передбачає визначеної формалізованої процедури підтвердження відповідності осіб вимогам до членів кадрових комісій. Відсутність такої встановленої процедури жодним чином не зовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 закону України Про прокуратуру. Власне звільнення позивач вважає протиправним та зазначає, що оскільки накази Генерального прокурора, якими визначений порядок проходження прокурорами атестації, порядок роботи кадрових комісій та встановлені критерії позитивного проходження атестації, до цього часу не пройшли встановлену чинним законодавством України державну реєстрацію в органах Міністерства юстиції України, не були опубліковані у встановленому законом порядку, оскаржуване рішення кадрової комісії не може вважатися правомірним і не є підставою для звільнення. Крім того, зазначено, що зразок тестових запитань та правила складання іспиту у формі

Стосовно доводів позивача про некоректність запитань під час складання ним іспиту зазначено, що перелік тестових запитань та відповіді на них було оприлюднено на веб-сайті Генеральної прокуратури України не пізніше ніж за сім календарних пнів до дня складання іспиту, отже, ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися із переліком питань, правильними відповідями на них, дослідити їх відповідність законодавству України та визначити нормативне обґрунтування відповідей. Вказано, також що позивач надав відповідь на всі 100 питань за 01 годину 17 хв. 26 сек., у той час коли загальний час тестування становив 1 год. 40 хв. 00 сек. Тобто ОСОБА_1 самостійно достроково завершено складання іспиту. Зазначено, що в силу своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 зобов`язаний знати та професійно володіти законодавством у сфері кримінального та кримінального процесуального права, положеннями законів України, які регулюють діяльність юавоохоронних органів, у тому числі НАБУ, ДБР, Національної поліції, СБУ, тля забезпечення виконання конституційних функцій органами прокуратури. Попри вказане, з деталей іспиту позивача (роздруківка долучається до відзиву) вбачається, що ОСОБА_1 вирішував наступні сфери законодавства: 40 питань із КПК України, з яких надав коректні (правильні) відповіді тільки на 15; 30 питань із КК України, в яких надав коректні (правильні) відповіді тільки на 26. Окрім цього, незалежно від функцій структурного підрозділу, в якому прокурори займають посади, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» вони всі мають однаковий статус. Тому впровадження різного співвідношення запитань для прокурорів з різних підрозділів означало б порушення принципу рівності при проведенні атестації прокурорів.

Крім того, зазначено, що при складенні тестування всім прокурорам була забезпечена анонімність о конфіденційність. Кожен прокурор самостійно обирав логін, який в подальшому використовував для реєстрації в програмному забезпеченні для тестування. Також прокурори вільно обирали комп`ютер (робочий стіл) за яким проходили тестування. Під час реєстрації в програмному забезпеченні прокурори вводили логіни та паролі, які вони до того самостійно обрали. Жодних персональних даних, за якими можна було б ідентифікувати особу (прізвище, ім`я, по батькові) прокурори під час використання програмного забезпечення для проходження тестування не вводили. Такі персональні дані не фіксувалися програмним убезпеченням, не збиралися, не зберігалися та не могли бути використані. Відповідно, ідентифікувати особу прокурора з використанням програмного убезпечення під час проходження тестування неможливо, що гарантує анонімність складення іспиту. Також зазначено, що позивач необгрунтовано стверджує, що публічність діяльності з у повід них кадрових комісій повинна обумовлюватися відкритістю інформації про дату, час, місце проведення та порядок денний засідань кадрових комісій, зокрема для прокурорів, щодо яких проводиться атестація, оскільки вказані доводи зроблені позивачем без посилання на норми матеріального права. Порядком №233 не передбачено запрошення осіб, які не склали тестування, на засідання кадрових комісій. В даному випадку всі питання, які вирішувалися комісією 19.11.2020р. на засіданні, зафіксовано у протоколі. Крім того, зазначено, що відомість про результат тестування у графі примітки будь-які зауваження з боку позивача щодо процедури та порядку складання іспиту не зазначено. Розділом II Порядку №221 жодним чином не передбачено повноважень кадрової комісії під час ухвалення рішень про успішне чи неуспішне проходження атестації враховувати інші об`єктивні дані (документи, звіти, плани, доповідні) щодо виконання трудових обов`язків позивачем, аніж як враховувати результати тестування позивача в рамках проведення атестації згзовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуваним наказом позивача звільнено з посади заступника начальника другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області, та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 закону України Про прокуратуру. Власне звільнення позивач вважає протиправним та зазначає, що оскільки накази Генерального прокурора, якими визначений порядок проходження прокурорами атестації, порядок роботи кадрових к

16.03.2021р. представником позивача подано до суду відповідь на відзиви, в яких зокрема зазначено, що законодавець поставив прокурорів перед вибором подати заяви встановленої форми про намір перейти до органу прокуратури або не подавати таку заяву, наслідком чого буде звільнення із займаної посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», тому сам лише факт подання Позивачем заяви, форма і зміст якої визначена Генеральним прокурором, не може бути розцінено як її добровільна згода на проведення стосовно неї будь-яких оцінювальних процедур, та усвідомлення конкретної підстави майбутнього звільнення. Також, відповідачем не доведено дотримання процедури анонімності тестування, оскільки для цілей дотримання засад «анонімності» немає жодної виправданої доцільності в тому, щоб надавати працівнику завчасно заготовлені логін та пароль і при цьому одночасно фіксувати, якому саме прокурору який логін наданий. Факт фіксування такої інформації підтверджується відомістю кадрової комісії, що додана Відповідачем. На думку Позивача, важливо акцентувати увагу на тому, що ні до прокурора, ні до будь яких інших професійних юристів, не висуваються вимоги дослівного знання законодавства, тим паче законодавчих актів, вузько предметної сфери регулювання та не поширениху повсякденному використанні правових норм. Позивач також зазначає, що окремі сформульовані запитання не узгоджувались з його предметною спеціалізацією, а таким чином тестування Позивача за цими запитаннями не може бути об`єктивним вираженням його професіоналізму. Звернуто увану, що правовою підставою звільнення є п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», який містить різні підстави звільнення (реорганізація, ліквідація чи скорочення кількості прокурорі), жодна з яких в оскаржуваному наказі не поіменована. В свою чергу, п. 19 розділу II Закону № 113-IX не є та не може бути правовою підставою звільнення Позивача, оскільки, по перше, про це не зазначено у спірному наказі, а по друге як зазначалось, вичерпний перелік підстав звілзовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуваним наказом позивач

В судовому засіданні 15.04.2021р. закрито підготовче провадження та здійснено перехід до розгляду справи по суті.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач проходив службу в органах прокуратури, з 2006 року, зокрема з 21.09.2017 року - начальника Драбівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області.

09.10.2019р. Позивачем подано Генеральному прокурору України заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та намір пройти атестацію.

Офісом Генерального прокурора за технічної та організаційної підтримки Міжнародної організації права розвитку (IDLO), проекту Європейського Союзу «PRAVO-JUSTICE» (у співпраці з ТОВ «Сайметрікс-Україна») та інших міжнародних партнерів здійснено проведення атестації прокурорів регіональних прокуратур.

Наказом Генерального прокурора від 10.09.2020р. №424 створено Третю кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів.

На підставі затвердженого головою Третьої кадрової комісії Графіку складання іспиту з у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні Закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, позивача допущено до першого етапу атестації, а саме: складання іспиту у формі анонімного тестування - 19.10.2020р.

Згідно відомості про результати тестування на знання та вміння у застосуванні Закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора, суд встановив, що позивач отримав відповідний логін користувача, розпочав тестування та завершив його. За результатами тестування позивачем набрано 54 бали, та підтверджено результат тестування власним підписом у відомості.

Протоколом засідання Третьої кадрової комісії №4 затверджено список осіб, які 19.10.2020р. не склали іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні Закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, набравши менше 70 балів, до якого включено ОСОБА_1 .

Рішенням Третьої Кадрової комісії від 19.11.2020р. №67, у зв`язку із набранням ОСОБА_1 за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні Закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора 54 балів, що є менше прохідного для успішного складання іспиту, позивача не допущено до проходження наступного етапу атестації, та визнано таким, що не успішно пройшов атестацію.

Наказом Черкаської обласної прокуратури від 23.12.2020р. №707к позивача звільнено з посади начальника Драбівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 закону України Про прокуратуру з 30 грудня 2020 року.

Вважаючи рішення кадрової комісії та наказ про звільнення протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Організація і діяльність прокуратури, нотаріату, органів досудового розслідування відповідно до п.14 ст.92 Конституції України визначаються виключно законами України.

Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок її діяльності визначаються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про прокуратуру від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно частин 5, 6 статті 7 Закону № 1697-VII єдність системи прокуратури України забезпечується: 1) єдиними засадами організації та діяльності прокуратури; 2) єдиним статусом прокурорів; 3) єдиним порядком організаційного забезпечення діяльності прокурорів; 4) фінансуванням прокуратури виключно з Державного бюджету України; 5) вирішенням питань внутрішньої діяльності прокуратури органами прокурорського самоврядування. У системі прокуратури може запроваджуватися спеціалізація прокурорів.

19 вересня 2019 року Верховна Рада України ухвалила Закон № 113-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури (далі Закон № 113-IX), пунктом 21 якого внесла зміни в Закон № 1697-VII. Вказаний Закон набрав чинності 25.09.2019.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті Голос України.

Згідно пункту 6 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з пунктом 8 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX положення щодо проходження прокурорами атестації, передбачені цим розділом, не поширюються на: 1) Генерального прокурора, а також прокурорів, яких після набрання чинності цим Законом призначено на адміністративні посади, передбачені пунктами 1 - 15 частини першої статті 39 Закону України Про прокуратуру; 2) осіб, які призначаються за результатами добору на посаду прокурора відповідно до пункту 20 цього розділу; 3) керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, його першого заступника, заступника, керівників підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, їх заступників, прокурорів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України, які займають свої посади станом на день набрання чинності цим Законом. Такі прокурори Спеціалізованої антикорупційної прокуратури переводяться на аналогічні посади до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Офісу Генерального прокурора; 4) осіб, яких призначено на посади першого заступника, заступника Генерального прокурора у період з 30 серпня 2019 року.

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Пунктом 10 вказаного розділу Закону визначено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Абзацом першим пункту 18 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX визначено, що у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України Про прокуратуру. При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України Про прокуратуру, не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.

Відповідно до пункту 1 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 (далі Порядок №221) атестація прокурорів - це встановлена розділом II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Згідно з пунктом 2 вказаного розділу Порядку № 221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Атестація слідчих органів прокуратури відбувається за процедурою, передбаченою для прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур відповідно до цього Порядку.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора (п. п. 3, 4 розділу І Порядку № 221).

Відповідно до пункту 5 розділу І Порядку предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Згідно з пунктом 6 розділу І Порядку атестація включає такі етапи: 1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; 2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; 3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Відповідно до пункту 7 розділу 1 Порядку № 221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Пункт 8 розділу І Порядку №221 передбачає, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: 1) рішення про успішне проходження прокурором атестації; 2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 9 Порядку №221 встановлено, що Атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Заява, вказана у пункті 9 розділу I цього Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Особа, яку за рішенням суду поновлено на посаді прокурора або слідчого прокуратури після 15 жовтня 2019 року, подає таку заяву Генеральному прокурору упродовж 5 днів після видання керівником органу прокуратури наказу про її поновлення на посаді. Заява підписується прокурором особисто (п. 10 розділу І Порядку № 221).

Згідно з абзацом першим пункту 11 розділу І Порядку № 221 особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

Порядок складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора унормовано розділом ІІ Порядку.

Пунктами 1-5 розділу ІІ Порядку №221 встановлено, що після завершення строку для подання заяви, вказаної у пункті 9 розділу I цього Порядку, кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.

Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Інші питання, пов`язані із проведенням атестації прокурорів, врегульовані розділом V Порядку. Так, Уповноваженими суб`єктами з питань забезпечення організаційної підготовки до проведення атестації та виконання функцій адміністративно-розпорядчого характеру, координування та узгодження дій під час підготовки і проведення атестації є члени комісії та робоча група відповідної кадрової комісії (п.1).

У разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії (п.2).

Згідно з пунктом 6 розділу V Порядку № 221 рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації є підставою для видання наказу Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури про звільнення відповідного прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру. Відповідний наказ Генерального прокурора, керівника регіональної (обласної) прокуратури може бути оскаржений прокурором у порядку, встановленому законодавством.

При вирішенні даного спору по суті, суд зазначає наступне.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що оскільки особливий порядок звільнення прокурора є однією із гарантій його незалежності, що випливає із конституційного статусу прокуратури, то законодавче визначення такого порядку і особливих підстав для звільнення прокурора може бути відображене тільки у спеціальному Законі, до якого адресують положення ст. 131-1 Конституції України.

З приводу даних посилань, суд зазначає, що відповідно до п.19 Розділу ІІ Закону №113-ІХ, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема - рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Суд також зазначає, що Частиною 3 ст. 16 у редакції Закону України «Про прокуратуру», яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», було вказано, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом. Після набрання чинності Законом №113-ІХ займенник «цим» було вилучено з тексту норми, чим розширено коло законів, якими передбачено порядок звільнення прокурорів. Отже, порядок звільнення прокурорів, який передбачено п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, відповідає положенням Закону України «Про прокуратуру».

Стосовно доводів позивача, що оскаржуваний наказ не відповідає положенням ст.ст. 8, 92, 131-1 Конституції України, судом враховано, що станом на дату прийняття оскаржуваного наказу та станом на дату розгляду даної справи та прийняття в ній рішення, Закон №113-ІХ чи окремі його положення неконституційними не визнано, він є чинним, його положення є обов`язковими до застосування, у зв`язку із чим доводи позивача щодо неможливості застосування його положень у спірних правовідносинах суд вважає необгрунтованими.

Крім того, судом враховано, що атестація позивача проведена на підставі його власної заяви, відповідно до якої позивач ознайомився з умовами та процедурами проведення атестації та погодився з ними, при цьому позивачем підтверджено, що він усвідомлює та погоджується, що у разі неуспішного проходження будь-якого з етапів атестації, передбаченого Порядком, а також за умови настання однієї з підстав, передбачених пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону, його буде звільнено з посади прокурора.

Стосовно посилань позивача щодо недотримання належного порядку формування кадрової комісії, оскільки у даному випадку мала бути створена кадрова комісія у кожній обласній прокуратурі, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 7 п.22 розділу II Закону №113-IX, в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення, зокрема проведення атестації прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур відповідно до цього розділу.

Згідно з пп. 8 п. 22 розділу II Закону №113-IX, Генеральний прокурор визначає, зокрема, перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур.

Згідно наказу Генерального прокурора від 10.09.2020 №424 «Про створення третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих)» створено третю кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), а також затверджено її персональних склад (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора від 15.09.2020 № 452, від 24.11.2020 № 558, за 26.11.2020 №562).

Таким чином, створення Третьої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), затвердження порядку їх роботи відбулося за наказом Генерального прокурора в межах повноважень та порядку, що визначений підпунктом 8 пункту 22 розділу II Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, у зв`язку із чим доводи позивача про порушення вимог закону в частині процедури формування кадрової комісії суд вважає необгрунтованими.

Крім того, позивач не навів жодних обгрунтувань на підтвердження порушення його прав в контексті обставини проведення його атестації Кадровою комісією, створеною при Офісі Генерального прокурора, а не при обласній прокуратурі.

Суд також зазначає, що відповідно до п. 9 Порядку №233 прокурор у разі наявності конфлікту інтересів, або обставин, що можуть викликати сумнів у безсторонності члена кадрової комісії може заявити відвід такому члену комісії. Разом з тим, в ході розгляді справи не встановлено обставин заявлення позивачем будь-яких претензій щодо безсторонності чи невідповідності членів Третьої кадрової комісії вимогам Порядку №233.

Стосовно результатів проведеної атестації позивача, суд зазначає наступне.

Позивач в обгрунтування позовних вимог вказує, що до сфери його професійної діяльності та предметної спеціалізації не входить досконале знання Законів «Про Службу безпеки України», «Про Державне бюро розслідувань», «Про Національне антикорупційне бюро України», «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», Кримінально-виконавчого кодексу. При цьому, зміст сформульованих запитань на знання зазначених законодавчих актів, свідчить про їх вузькопредметний характер та не може розцінюватись як перевірка загальної зорієнтованості прокурора у чинному законодавстві. Також позивач стверджує, що окремі запитання під час тестування були сформульовані некоректно, що виключало можливість надання єдино можливої правильної відповіді на них.

Надавши оцінку вказаним посиланням, суд зазначає, що Пунктом 5 розділу І Порядку № 221 визначено, що анонімне тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора здійснюється для оцінки професійної компетентності прокурора.

Посилання ж позивача, що перелік питань на атестації не здатен перевірити загальну зорієнтованість прокурора у чинному законодавстві, при тому, що окремі запитання були сформульовані некоректно, на переконання суду є власним трактуванням позивача та його суб`єктивною оцінкою пройденого ним тестування, відтак не може бути прийнято судом в якості підстави для скасування оскаржуваного рішення Кадрової комісії. При цьому, судом враховано, що перелік питань та вірних відповідей на них було оприлюднені на веб-сайті Офісу Генерального прокурора не пізніше, ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту, згідно вимог п. 2 розділу II Порядку №221.

Крім того, як встановлено вище судом, згідно відомості про результати тестування на знання та вміння у застосуванні Закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора, позивач отримав відповідний логін користувача, розпочав тестування та завершив його. За результатами тестування позивачем набрано 54 бали та поставлено власний підпис у відомості, щодо підтвердження результату тестування.

Судом враховано, що у примітках до цієї відомості будь-які зауваження з боку позивача щодо процедури та порядку складання іспиту відсутні, у зв`язку із чим доводи представника позивача щодо некоректності роботи комп`ютерної техніки суд вважає необгрунтованими. Звернень позивача щодо некоректності роботи комп`ютерної техніки до голови або секретаря комісії в ході розгляду даної справи не встановлено. Із вказаних підстав суд також вважає непідтвердженими доводи позивача про невідповідність проведеної процедури тестування ознакам анонімності.

Посилання позивача про неправомірність дій кадрової комісії під час прийняття спірного рішення без особистої участі позивача на засіданні комісії з огляду на відсутність можливості надати власні доводи та аргументи до моменту ухвалення кадровою комісією рішення, суд вважає також необгрунтованими, з огляду на те що Порядки №221, 223 не містять приписів щодо обов`язкової участі прокурора при прийнятті рішення Комісією. При цьому, судом враховано, що позивач із заявами про повторне складення іспиту до Комісії не звертався, що може свідчити на користь того, що позивач не заперечував проти встановлених Комісією результатів іспиту.

На підставі вищевикладеного, доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення суд вважає необгрунтованими.

Стосовно правомірності оскаржуваного наказу про звільнення суд зазначає наступне.

В обгрунтування позовних вимог позивачем вказано, що спірний наказ прийнято з порушенням п. 9 ч. 1 ст. 51, ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», що полягає у незазначенні підстави її звільнення, що передбачена Законом, зокрема в оскаржуваному наказі не зазначено конкретна підстава звільнення Позивача, а саме: ліквідація чи реорганізації прокуратури Черкаської області, або скорочення кількості прокурорів цієї прокуратури. Відсутність в оскаржуваному наказі конкретної підстави звільнення (однієї із двох наведених), поставило позивача у стан правової невизначеності, адже зміст наказу не дозволяє встановити дійсні підстави звільнення, що свідчить про його протиправність та необхідність скасування.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ містить відомості про підставу звільнення - рішення Третьої Кадрової комісії від 19.11.2020р. №67.

Щодо вказаної підстави звільнення, суд зазначає, що відповідно до п.19 Розділу ІІ Закону №113-ІХ, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема - рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Як зазначалось вище, Частиною 3 ст. 16 у редакції Закону України «Про прокуратуру», яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», було вказано, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом. Після набрання чинності Законом №113-ІХ займенник «цим» було вилучено з тексту норми, чим розширено коло законів, якими передбачено порядок звільнення прокурорів. Отже, порядок звільнення прокурорів, який передбачено п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, відповідає положенням Закону України «Про прокуратуру».

Оскільки юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини другої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, суд доходить висновку про не обгрунтованість доводів представника позивача щодо відсутності підстав для звільнення позивача з огляду на те, що ліквідація чи реорганізації прокуратури Черкаської області, або скорочення кількості прокурорів цієї прокуратури не відбулись.

При цьому, позивач у спірних правовідносинах знаходився у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження атестації для переведення в прокуратуру Черкаської області.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги про скасування рішення кадрової комісії та наказу про звільнення суд вважає необгрунтованими, в задоволенні яких належить відмовити.

Позовні вимоги про поновлення позивача на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень, частини 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.А. Білоноженко

Повний текст рішення складено 16.09.2021р.