Справа № 640/24361/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 вересня 2021 року м. Київ № 640/24361/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Апарату Верховної Ради України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, 5)

про виплату компенсації за невикористану відпустку, -

В С Т А Н О В И В:.

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Апарату Верховної Ради України (далі по тексту - відповідач), в якому просить: стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 207 618,70 грн.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача стверджує, що грошова компенсація за невикористану відпустку є частиною заробітної плати позивача і належить до сум, що підлягають виплаті їй у день звільнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що Апарат Верховної Ради України ніколи не був роботодавцем ОСОБА_1 , не розпоряджався фондом оплати праці помічників-консультантів народних депутатів України, зокрема, ОСОБА_2 , не мав жодних законних підстав без подання народних депутатів України цей фонд використовувати для будь-яких виплат помічникам-консультантам, у тому числі позивачу, а як орган, який здійснював документальне та фінансове забезпечення трудових відносин між помічником- консультантом і народними депутатами України, Апарат діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відсутня вина Апарату, оскільки всі належні суми при звільненні ОСОБА_1 були виплачені їй Апаратом у повному обсязі в межах фонду оплати праці помічників- консультантів народних депутатів України, зокрема, ОСОБА_2 відповідно до вимог чинного законодавства.

Окрім того, як повідомив представник відповідача у відзиві, за інформацією наданою Управлінням справами сума компенсації за 141 день невикористаної щорічної основної відпустки становить 181 890,00 грн., яка могла бути сплачена виключно з фонду оплати праці помічників-консультантів народного депутата України ОСОБА_2 .

В подальшому, представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи з 28 листопада 2014 року по 29 серпня 2019 року;

- стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 207 618,70 грн.;

- зобов`язати Апарат Верховної Ради України виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Дана заява обґрунтована тим, що предметом позову є вимоги, задоволення яких прямо залежить від визнання судом протиправності поведінки відповідача, тобто від встановлення вини відповідача у невиплаті належних позивачу сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, за наслідками доведення позивачем і встановлення судом такої обставини.

Представник відповідача заперечував щодо прийняття заяви про збільшення позовних вимог з підстав того, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення із ним розрахунку з боку роботодавця, тобто, загальною ознакою даного виду відповідальності є її компенсаторний характер. В той же час, відповідач не був роботодавцем позивача та у його діях відсутні вина, оскільки всі належні суми при звільненні позивача виплачені в межах фонду оплати праці помічникам-консультантам народного депутата ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання щодо прийняття заяви про збільшення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 47 КАС України встановлено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Статтею 167 КАС України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення. Зокрема, частиною першою цієї норми встановлено, що будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом. Якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду (частина 2 статті 167 КАС України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за нормами КАС України, дозволяють позивачу скористатись таким правом до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання.

Так, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Подана представником позивача заява про збільшення позовних вимог не є збільшенням розміру позовних вимог у розумінні статті 47 КАС України. Водночас, збільшення вимог шляхом доповнення їх новими, які обґрунтовуються додатковим нормативним врегулюванням не може бути заявленим на підставі вимог статті 47 КАС України, відтак вказана заява підлягає поверненню позивачу.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №826/19197/16, яка в силу частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 47, 167, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Заяву про збільшення позовних вимог від 29 травня 2020 року повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України. Порядок оскарження визначений ст.ст. 293 - 297 КАС України.

Суддя А.Б. Федорчук