Справа № 200/3595/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

10 вересня 2021 р. Справа №200/3595/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Арестової Л.В., за участю секретаря судового засідання - Лисинської А.О.,

представника відповідача- Копейка О.М.

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

31 березня 2021 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Донецького прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної прикордонної служби щодо не нарахування та виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Донецького прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної прикордонної служби нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 01.02.2018 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) березень 2018 року, врахувавши при підрахунку підвищення грошового забезпечення всі його складові, які не мають разового характеру, а саме: до підвищення посадового окладу: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавку за виконання особливо важливих завдань, щомісячну премію, грошову винагороду відповідно до п. 5 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, надбавку за ризик для життя, винагороду за участь в АТО/ОСС, після підвищення посадового окладу: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби, премію, винагороду за участь в АТО/ОСС з урахуванням вже виплачених сум;

- визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Донецького прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної прикордонної служби які підлягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітку до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законодавством на відповідний рік;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Донецького прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної прикордонної служби вчинити дії щодо перерахунку розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законодавством на відповідний рік та сплатити недоплачені ОСОБА_1 за період з 1 березня 2018 року по 25 жовтня 2020 року, протягом 2018, 2019 та 2020 років суми грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум;

- визнання протиправними дії Військову частину НОМЕР_1 Донецького прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної прикордонної служби які полягають у не нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами попереднього періоду;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року, з урахуванням проведених виплат;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Донецького прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної прикордонної служби скласти нову довідку розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій ОСОБА_1 включивши в розрахунок суми винагороди за участи в АТО/ООСС винагороди за бойове чергування, надбавки за ОПС служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осбі та здійснити виплату нарахованої компенсації, з урахуванням раніше сплачених сум;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Донецького прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної прикордонної служби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення;

- зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Донецького прикордонного загіну Східного регіонального управління Державної прикордонної служби нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 2020 року (перший день після звільнення з військової служби) по день ухвалення рішення у справі.

30 липня 2021 року представником відповідача надано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування клопотання зазначено, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовною заявою, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виплатою позивачу індексації грошового забезпечення, компенсації за неотримане речове майно у меншому розмірі, ніж вважає позивач, не врахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, тобто за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим з приводу проходження та звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів. Спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, встановлений ч. 5 ст. 112 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначає, що індексація грошового забезпечення, компенсація за неотримане речове майно, у меншому розмірі, ніж вважає позивач, не врахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати не входять до структури грошового забезпечення тому підстави для застосування ч. 3 ст. 233 КЗпП відсутні. Поняття заробітна плата та грошове забезпечення не є тотожними поняттями та регулюються різними нормативно правовими актами. Під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

За таких обставин просить суд залишити позовну заяву без розгляду.

Представником позивача надані до суду пояснення щодо строку звернення до суду, відповідно до яких вважає, що позовні вимоги, які заявлені позивачем, є складовою його грошового забезпечення що є тотожним заробітної плати, а відповідно до положень Кодексу України про працю право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту, таким чином строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази в частині, що стосується заявленого представником відповідача клопотання, суд дійшов таких висновків.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби всіх належних йому сум у повному обсязі.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 визначено правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно та строки її виплати. Судова палата, проаналізувавши наведені законодавчі приписи та висновки Конституційного Суду України і Верховного Суду, дійшла до такого.

Зі змісту положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232, висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважає, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

Як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

У вказаній справі Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Так, предметом цього адміністративного спору є також стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату при звільненні, що не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Оскільки спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому при обчисленні строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Така правова позиція висловлена Верховним Судому постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19.

Враховуючи визначену у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Такий правовий висновок Суду відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом, зокрема, в постанові від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, постанові від 30 серпня 2021 року у справі № 520/7668/2020.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

При цьому, Верховний Суд у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 дійшов висновку про відступлення від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 806/2164/16, від 11 лютого 2020 року у справі № 420/2934/19, від 13 березня 2019 року у справі № 813/1001/17, одночасно погоджуючись з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17) і від 22 січня 2020 року у справі № 620/1982/19.

Відступаючи у цій справі від висновку Верховного Суду, який викладено у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 806/2164/16, від 11 лютого 2020 року у справі № 420/2934/19, від 13 березня 2019 року у справі № 813/1001/17, колегія суддів судової палати зазначила, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.

Враховуючи викладене, суд робить висновок щодо обмеження права ОСОБА_1 на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку.

Такий правовий висновок Суду відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом, зокрема, в постанові від 31 березня 2021 року у справі №380/145/20.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Спір виник з підстав невиплати у повному обсязі, на думку позивача, індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, виплаті не в повному обсязі компенсації за неотримане речове майно та незастосуванні спеціального законодавства при обчисленні посадового окладу позивача, стягнення середнього грошового забеспечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до наданих доказів, позивачу виплачена компенсація за не отримане речове майно у розмірі 14 169, 14 грн. 11 грудня 2020 року, відповідно до розрахунково-платіжної відомості за грудень 2020 року № 306 від 11.12.2020 року.

Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки була виплачена позивачу в жовтні 2020 року.

Представник позивача зверталась до відповідача із запитами про надання інформації щодо складових виплачених сум позивача, на що отримала відповіді 06 січня 2021 року та від 22 січня 2021 року (фактично отримані представником позивача 16 січня 2021 року та 29 січня 2021 року відповідно).

Суд зазначає, що вимога, щодо проведення індексації грошового забезпечення та вимога щодо обчисленні розрахунку посадового окладу є складовою заробітної плати позивача і погоджується з представником позивача, що в цій частині позовних вимог строки звернення до суду не застосовуються.

Відповідно до ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності; 2) позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 4) позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності; 5) надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду; 6) особа, яка має адміністративну процесуальну дієздатність і за захистом прав, свобод чи інтересів якої у випадках, встановлених законом, звернувся орган або інша особа, заперечує проти позову і від неї надійшла відповідна заява; 7) провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом; 8) з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу; 9) позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10) після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії а саме: визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами попереднього періоду, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року, з урахуванням проведених виплат; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 скласти нову довідку розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій ОСОБА_1 включивши в розрахунок суми винагороди за участи в АТО/ООСС винагороди за бойове чергування, надбавки за ОПС служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та здійснити виплату нарахованої компенсації, з урахуванням раніше сплачених сум; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 2020 року (перший день після звільнення з військової служби) по день ухвалення рішення у справі з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку не зазначивши підстав для поновлення цього строку.

Отже, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду із цим позовом, належних обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не наведено та не доведено, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 240, 241, 248, 287, 256, 294,295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду - задовольнити частково.

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами попереднього періоду, зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно виходячи із закупівельної вартості речового майна за цінами станом на 01 січня 2020 року, з урахуванням проведених виплат; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 скласти нову довідку розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій ОСОБА_1 включивши в розрахунок суми винагороди за участи в АТО/ООСС винагороди за бойове чергування, надбавки за ОПС служби, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб та здійснити виплату нарахованої компенсації, з урахуванням раніше сплачених сум; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 2020 року (перший день після звільнення з військової служби) по день ухвалення рішення у справі.

В задоволенні іншої частини клопотання про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Вступна та резолютивна частини ухвали прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 вересня 2021 року.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 10 вересня 2021 року.

Ухвала, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Л.В. Арестова