Справа № 480/1195/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.А. Прилипчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 р. Справа № 480/1195/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2021, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021 по справі № 480/1195/21

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Сумській області

про визнання протиправними та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Сумській області (надалі по тексту також відповідач), в якій просив:

-визнати протиправним та скасувати Припис про усунення фізичною особою підприємцем - ОСОБА_1 виявлених порушень законодавства про працю №СМ63/206/АВ/П від 05.02.2021 року, складений інспекторами Управління Держпраці у Сумській області Кучеренком Дмитром Юрійовичем, ОСОБА_2 та Маслаком Віталієм Борисовичем.

-визнати протиправним та скасувати Попередження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відповідальність за порушення законодавства про працю №СМ63/206/АВ/П-попередження від 05.02.2021 року, винесене інспектором Управління Держпраці у Сумській області Маслаком Віталієм Борисовичем.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 позов задоволено.

Скасовано Припис про усунення фізичною особою підприємцем - ОСОБА_1 виявлених порушень законодавства про працю №СМ63/206/АВ/П від 05.02.2021 року, складений Управлінням Держпраці у Сумській області.

Скасовано Попередження фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відповідальність за порушення законодавства про працю №СМ63/206/АВ/П-попередження від 05.02.2021 року, винесене Управлінням Держпраці у Сумській області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що передбачене ч. 4 ст. 78 КАС України звільнення від доказування, не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених ч. 4 ст. 78 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами ст.90 КАС України. Якщо суд дійде висновку про те. що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Звертає увагу, що між позивачем та ОСОБА_3 укладений 18.09.2020 року цивільно-правовий догорів, акт прийому-передачі наданих послуг датований 05.01.202 року відповідно до якого ОСОБА_3 отримала винагороду у розмірі 6 000 грн. Так. винагорода сплачена за будь-яким договором підлягає оподаткуванню. Однак, відповідно до інформації з особистого кабінету інспектора на сайті Пенсійного Фонду України, яка сформована 25.01.2021 року в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація щодо жодного актуального звіту страхувальника з СДРПОУ за формою Додаток 4 по ССВ за останні два роки. В реєстрі застрахованих осіб також відсутня ОСОБА_3 . Отже, винагорода за виконану роботу не була оподаткована, що є порушенням діючого законодавства. Також мало місце виконання ОСОБА_3 роботи не обумовленою цивільно-правовим договором. Вищевказані обставини на думку скаржника свідчать про те, що ФОП вчиняються дії спрямовані на приховування трудових відносин шляхом укладання цивільно-правових договорів, маскування оплати прані під оплату виконаних робіт і як наслідок, умисне ухилення від сплати податків. Вказує, що ці обставини не були досліджені при прийнятті постанови Зарічного районного суду м.Суми від 18 лютого 2021 року та всупереч вимог ст.90 КАС України не були взяті до уваги судом першої інстанції. Також зазначив, що всупереч вимог ст.90 КАС України судом першої інстанції не були враховані аргументи Управління наведенні у запереченні від 23.03.2021 №18- 28/13/2697/2021.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що що в період з 27.01.2021 року по 29.01.2021 року на підставі наказу №65 від 27.01.2021 року та Направлення №26/СМ63 (а.с. 15) головними державними інспекторами сектору державного контролю та нагляду у сфері трудових відносин з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів вказаного Управління Держпраці у Сумській області Кучеренко Д.Ю. та ОСОБА_4 , а також завідувачем зазначеного сектору Управління - Безверхою С.М. було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 (а.с. 14).

29.01.2021 за результатами перевірки складено акт №СМ63/206/АВ (а. с. 26-31), у якому зазначено, що ФОП ОСОБА_1 порушив:

- ч.1 ст.21 КЗпП, оскільки допустив до роботи 9 осіб без укладення трудового договору в письмовій формі;

- ч.3 ст.24 КЗпП, ПКМУ від 17.06.2015 №413 Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, так як допустив до роботи 9 осіб без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; а також - без повідомлення про прийняття на роботу до органів ДПС.

29.01.2021 головним державним інспектором сектору державного контролю та нагляду у сфері трудових відносин з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів вказаного Управління Держпраці у Сумській області Маслак В.Б. складено протокол про адміністративне правопорушення №СМ63/206/АВ/П/ПТ (а. с. 32-34).

Позивач не погодився із змістом Акту інспекційного відвідування та звернувся до Управлінням Держпраці у Сумській області із зауваженнями.

04.02.2021 Управлінням Держпраці у Сумській області надіслано на адресу позивача лист № 21/04-31/2021/1182 в якому зазначено, що із зауваженнями погоджуються частково та прийнято рішення щодо залишення порушення зазначеного у Акті відносно допуску до роботи 7 осіб (а. с. 35-36).

05.02.2021 року Управлінням Держпраці у Сумській області винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №СМ63/206/АВ/П у строк до 26.02.2021 року (а. с. 37-38).

05.02.2021 року Управлінням Держпраці у Сумській області складено попередження ФОП ОСОБА_1 про відповідальність за порушення законодавства про працю №СМ 63/206/АВ/П, яким попереджено про те, що за порушення законодавства про працю, які були виявлені в ході інспекційного відвідування, передбачена фінансова санкція за ст.265 КЗпП та про адміністративну відповідальність за ч.3 ст.41 КУпАП (а.с. 39-40).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) згідно Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Згідно п.п 5 п. 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України 27.03.2015 № 340 (далі - Положення), Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Відповідно до п.п. 5 п. 6 Положення Управління Держпраці для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, встаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці; безперешкодно без попереднього повідомлення проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.

Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 6 частини 1 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, та Законом України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 823 (надалі по тексту -Порядок №823).

Пунктом 16 Порядку №823 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що управління Держпраці, через утворені в установленому порядку територіальні органи, мають право здійснювати нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю, зокрема фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, з дотриманням процедури здійснення такого нагляду. За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Так, зі змісту акту перевірки, оскаржуваного припису та попередження судом встановлено, що підставою прийняття відповідачем наведених рішень є висновок про порушення позивачем ч.1 ст.21 КЗпП та ч.3 ст.24 КЗпП, а саме допущення до роботи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без належного оформлення трудових відносин.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, постановою Зарічного районного суду м. Суми від 18.02.2021 по справі №591/734/20, яка набрала законної сили 02.03.2021, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.ч.1, 3 ст. 41 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП (за відсутністю складу адміністративного правопорушення) (а.с. 79-80).

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 78 КАС України передбачено підстави звільнення від доказування, серед яких є обставини преюдиційності (частини 4-7 статті 78 КАС України), що в свою чергу також мають різну природу походження та відрізняється за принципами застосування.

Однак, ч. 6 ст. 78 КАС України відрізняється від інших тим, що містить припис про обов`язковість врахування адміністративним судом, зокрема постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони певною особою. Така преюдиція, яка має характер абсолютної, пояснюється саме тим, що у випадку, передбаченому частиною 6 статті 78 КАС України, судовим рішенням вирішується питання про наявність або відсутність винних дій (бездіяльності) конкретної особи, через які для цієї особи виникають правові наслідки.

Преюдиційність як підстава звільнення від доказування, передбачена частинами 4, 5 та 7 ст. 78 КАС України, не носить абсолютного характеру, через те, що стосується оцінки певних обставин та фактів, які не є тотожними з встановленням наявності або відсутності складу, зокрема, адміністративного правопорушення.

У ч. 6 ст. 78 КАС України йдеться про преюдиційність рішення суду в частині наявності проступку та вчинення його певною особою при розгляді справи адміністративним судом у межах вирішення спору про наслідки таких дій, тобто у тій справі, в якій предметом доказування не може бути встановлення наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2020 у справі № 813/3750/16.

Досліджуючи питання правомірності винесення оскаржуваного припису та попередження, враховуючи ч. 6 ст. 78 КАС України, судом першої інстанції вірно враховано те, що постановою Зарічного районного суду м.Суми від 18.02.2021 по справі №591/734/20, яка набрала законної сили 02.03.2021, у справі про адміністративне правопорушення встановлено відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 41 КУпАП, тобто допуску 9 працівників без укладення трудових договорів (а.с.79-80).

Враховуючи викладені обставини у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний Припис Управління Держпраці у Сумській області про усунення фізичною особою підприємцем - ОСОБА_1 виявлених порушень законодавства про працю №СМ63/206/АВ/П від 05.02.2021 року та Попередження ФОП ОСОБА_1 про відповідальність за порушення законодавства про працю №СМ63/206/АВ/П-попередження від 05.02.2021 року, винесене Управлінням Держпраці у Сумській області підлягають скасуванню.

Отже, апеляційна скарга Управління Держпраці у Сумській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

У рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно зі ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в оскаржуваній частині дотримано норми матеріального права, що стало підставою для правильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 по справі № 480/1195/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.С. Чалий