Справа № 640/20457/19
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року в справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, позивач) з адміністративним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , відповідач) про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з ФОП ОСОБА_1 суму податкового боргу у розмірі 67279,67 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на момент звернення до суду, відповідно до інтегрованої картки платника податків за ФОП ОСОБА_1 рахується узгоджена сума заборгованості зі сплати податку з фізичних осіб у розмірі 67279,67 грн.

Ураховуючи те, що вказана сума самостійно не сплачена, вона підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.05.2021 адміністративний позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків суму податкового боргу у розмірі 67279,67 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення неповно з`ясував обставини справи і порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, зокрема зазначає, що станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції вказана сума податкового боргу вже була добровільно сплачена, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог і стягнення цією суми відсутні.

Вказані обставини підтверджуються відповідними квитанціями про сплату від 27.07.2020, 03.08.2020 та 03.12.2020.

Водночас відповідач зазначає, що не отримувала ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.11.2019 і не була обізнана про факт відкриття провадження у справі за позовом ГУ ДПС у м. Києві про стягнення коштів.

Ураховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час розгляду справи по суті судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована як фізична особи-підприємця 26.06.2003 р., перебуває на обліку в органах державної податкової служби та є платником податків за основним місцем обліку.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків, ФОП ОСОБА_1 на момент звернення до суду має заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб (код платежу 18050400) у сумі 67 279,67 грн.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до Головного управління ДПС у м. Києві податкові декларації платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця за 2017 рік від 09.02.2018, за І квартал 2018 року від 09.11.2018, за півріччя 2018 року від 09.11.2018, за три квартали 2018 року від 09.11.2018, за 2018 рік від 11.02.2019, за І квартал 2019 року від 10.05.2019, за півріччя 2019 року від 09.08.2019, в яких самостійно визначено суми грошових зобов`язань з відповідного податку.

Так, зазначена сума податкового боргу виникла на підставі самостійно узгоджених сум податкових зобов`язань, згідно податкової звітності, але не сплачених у визначеному законом порядку.

28.02.2018 року ГУ ДПС у м. Києві сформовано податкову вимогу форми "Ф" №40468-17, в якій визначено станом на 27 лютого 2018 року загальну суму податкового боргу платника податків з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 32954,67 грн., яка скерована на податкову адресу ФОП ОСОБА_1 , однак поштовий конверт повернувся із відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

На підтвердження того, що у відповідача наявна заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 67279,67 грн. позивачем надано суду довідку від 30.09.2019р. №1238/9/26-15-10-03-16, розрахунок податкового боргу та копії витягів з інтегрованої картки платника податків.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що станом на день ухвалення рішення відповідачем самостійно не сплачена узгоджена сума податкового боргу у розмірі 67279,67 грн, у зв`язку із чим вона підлягає стягненню з відповідача на підставі судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 4 частини третьої статті 2 КАС України передбачено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

За змістом пункту 5 статті 4 КАС України адміністративне судочинство - це діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

У постанові від 03 жовтня 2019 року в справі № 826/15560/15 Верховний Суд зазначив, що в адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази.

Отже принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, закріплений частиною четвертою статті 9 КАС України, зобов`язує суд вживати заходи для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі шляхом виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Процесуальним законом передбачено різні шляхи отримання судом доказів:

1) надання учасником справи з його власної ініціативи;

2) надання доказів учасниками справи за пропозицією суду;

3) збирання доказів судом з власної ініціативи (частина третя статті 77 КАС України);

4) витребування доказів судом (стаття 80 КАС України).

Пропозиція суду надати докази має рекомендаційний характер для сторони. Частиною п`ятою статті 77 КАС України встановлено, що у випадку ненадання учасником справи без поважних причин доказів на пропозицію суду, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У той же час, статтею 80 КАС України передбачено повноваження суду збирати докази з власної ініціативи шляхом постановлення ухвали про витребування доказів. Її виконання є обов`язковим. Невиконання ухвали передбачає застосування заходів процесуального примусу.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд першої інстанції зазначив, що позивачем надані докази наявності у відповідача податкового боргу у розмірі 67279,67 грн, що підтверджується розрахунком податкового боргу та копіями витягів з інтегрованої картки платника податків.

Поряд з цим, суд першої інстанції вказав на відсутність у матеріалах справи (станом на момент ухвалення судового рішення) будь-яких доказів самостійної сплати відповідачем узгодженої суми податкового зобов`язання або оскарження податкової вимоги у адміністративному чи судовому порядку.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що розрахунок податкового боргу та витяг з інтегрованої картки платника податків датовані 26.09.2019, а інформація зазначена у них є актуальною на дату звернення позивача до суду.

Як убачається з матеріалів справи, ухвала про відкриття провадження постановлена судом першої інстанції - 01.11.2019, рішення по суті позовних вимог ухвалено - 25.05.2021.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не була повідомлена про факт звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.

Наявне у матеріалах рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресоване ФОП ОСОБА_1 повернулося на адресу суду із відміткою про повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Отже, у суду першої інстанції були відсутні беззаперечні докази обізнаності відповідача про наявність судового провадження щодо стягнення з неї самостійно не сплаченої суми податкового боргу.

Зважаючи на те, що з моменту відкриття провадження у справі минув значний період часу перед ухваленням рішення по суті доцільно було б з`ясувати факт наявності у відповідача самостійно не сплаченої суми узгодженого податного зобов`язання саме станом на 25.05.2021.

З метою отримання необхідних доказів і дотримання принципу офіційного з`ясування обставин, закріпленого у статті 9 КАС України, суд першої інстанції повинен був скористатися своїм правом, передбаченим статтею 80 КАС України та постановити ухвалу про витребування у позивача доказів наявності у відповідача податкового боргу саме станом на день ухвалення судового рішення по суті позовних вимог.

Як установлено судом під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції вказана сума податкового боргу у розмірі 67279,67 грн самостійно сплачена відповідачем, що підтверджується копіями квитанцій Приватбанку про оплату від 27.07.2020 №2, від 03.08.2020 №9 та від 03.12.2020 №5, а також квитанціями про оплату LIQPAY від 23.07.2020 ID, від 03.08.2020 ID, від 03.12.2020 ID.

Отже, вказана сума податкового боргу станом на 03.12.2020 є самостійно погашеною.

Таким чином, станом на день ухвалення рішення судом першої інстанції податковий борг у розмірі у розмірі 67279,67 грн. сплачений відповідачем самостійно.

У такому разі висновки суду першої інстанції щодо наявності у відповідача, станом на день ухвалення рішення самостійно не сплаченої суми податкового боргу у розмірі 67279,67 грн, та як наслідок наявності підстав для стягнення з неї цієї суми є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас суд першої інстанції під час розгляду цієї справи вказаного дотримався не в повній мірі, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.

За правилами статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини другої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Ураховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко