Справа № 160/9046/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 вересня 2021 року Справа № 160/9046/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
07.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, в якому з урахуванням уточненого позову просить суд:
- визнати протиправними дії Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Дніпровське Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Дніпровське Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" 17.04.1991 року за № 962-ХІІ.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є реабілітованою особою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17.01.2001 року. Відповідно до пп.1 п.3 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VIII, довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього Союзу PCP або державними органами Союзу PCP, є чинними на території України. Однією із підстав видачі посвідчення реабілітованого є довідки про
реабілітацію, які були видані в інших країнах колишнього СРСР. Однак позивач отримала відмову відповідача, з посиланням на те, що остання є реабілітованою згідно із Законом Російської Федерації, та відповідно до статті 6 чинного Закону України право на пільги і відповідно на видачу пільгового не має. Вважає відмову у видачі посвідчення реабілітованого та призначенні пільг протиправною, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з 23.07.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради, розпочато спочатку розгляд справи та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 19.08.2021 року.
13.07.2021 року на адресу суду від позивача надійшли письмові додаткові пояснення, в яких наголошувала на тому, що Дніпровське управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради ухиляється від рекомендацій та роз`яснень Національної комісії з реабілітації, що є спеціальним органом, видати їй посвідчення реабілітованої, оскільки за законом вона має право як на посвідчення, так і на пільги.
19.07.2021 року на адресу суду від Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради надійшов письмовий відзив на позов, в якому він зазначив, що Дніпровське Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради не є належним відповідачем в даній справі, оскільки є структурним підрозділом Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради. Позовні вимоги вважає безпідставними та необгрунтованими з наступних підстав. Позивач за чинним Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 року №962- XII (далі - Закон №962-ХІІ) належить до категорії потерпілі від репресій, право на отримання пільг яким не передбачено ні цим Законом ні іншими нормативно-правовими актами України. Департамент не оспорює факт визнання позивача реабілітованою, але, не погоджується і заперечує проти встановлення їй статусу щодо надання пільг та видачі посвідчення, оскільки в даному випадку позивач є дитиною репресованої особи, яка народилися під час перебування репресованої особи на засланні та є реабілітованою, згідно з Законом Російської Федерації, але право на отримання пільг та видачу посвідчення немає, оскільки Законом №962-ХІІ чітко визначено, перелік осіб, які мають право на пільги. Вважає, що відповідач при здійсненні своїх управлінських функцій у відносинах з позивачем діяв на підставі та в межах своїх повноважень. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
23.07.2021 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, в якій вона не погоджується із наведеними у відзиві твердженнями Департамента соціальної політики Кам`янської міської ради відносно того, що саме вони є належним відповідачем, та зазначає наступне. Згідно ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» визначено, що видача посвідчення реабілітованого проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами. А п. 3 Порядку видачі посвідчення реабілітованим, які мають право на пільги, передбачені Законом України ««Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» затвердженого рішенням виконавчим комітетом Кам`янської міської ради від 26.02.2020 року за №100 зазначено, що реабілітована особа або її уповноважений представник звертаються із заявою на ім`я міського голови безпосередньо до управлінь соціального захисту населення департаменту соціальної політики міської ради за місцем реєстрації. Отже Дніпровське управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями.
10.08.2021 року на адресу суду від Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради надійшов письмовий відзив на позов, в якому викладено доводи, аналогічні тим, що надійшли до суду 19.07.2021 року.
16.08.2021 року на адресу суду від позивача надійшла письмова відповідь на відзив Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, в якій вона зазначає, що відповідач-2 посилається на те, що ст.11 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VІІІ, було визначено окрему категорію потерпілих від репресій і за якою позивач є саме особою потерпілою від репресій, яким не передбачено законодавством видача посвідчення та надання пільг. Приймаючи таке рішення, відповідач порушив порядок застосування норми права у часі. Таким чином, можна зробити висновок, що відповідачі при прийнятті рішення діяли не в інтересах позивача, а виключно в своїх інтересах, штучно створюючи перешкоди і продовжуючи їх створювати не визнаючи позовні вимоги.
19.08.2021 року на адресу суду від Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради надійшли письмові заперечення на позов, в яких він вказує на те, що позивач є дитиною репресованої особи, яка народилися під час перебування репресованої особи на засланні та є реабілітованою, згідно з Законом Російської Федерації, але право на отримання пільг та видачу посвідчення немає, оскільки Законом №962-ХІІ чітко визначено, перелік осіб, які мають право на пільги.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 1921 року народження, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі (мовою оригіналу) Постановления особого совещания при МТБ СССР була виселена із села Хлівчани Сокальського (Рава-Руського) району Львівської області та знаходилась на спецпоселенні як член сім`ї « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в Красноярському краї.
Через 4 роки після виселення ОСОБА_3 в неї ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_4 (позивач), згідно «свидетельства о рождении НОМЕР_1 виданого Отделом Комитета ЗАГС при Правительстве Республики Хакасия по Ширинскому району» (мовою оригіналу).
Позивач, ОСОБА_1 під прізвищем « ОСОБА_1 » є реабілітованою (реабілітованою особою) у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій», що підтверджується довідкою №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданою Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) від 17.01.2001 року.
У зв`язку з укладенням шлюбу у подальшому позивачем було змінено прізвище на « ОСОБА_6 », а потім - на « ОСОБА_1 ».
14.05.2018 року позивач звернулася до Голови Кам`янсько міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка.
Листом Управління соціальної політики Кам`янської міськради від 14.06.2018 року №Б-5253 позивачу повідомлено, що отримання посвідчення про реабілітацію українського зразка, буде можливе після утворення Національної комісії з реабілітації при Українському інституті національної пам`яті, створення якої передбачене п.п.2 п.3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VIII.
22.04.2019 року позивач звернулась до Регіональної комісії з реабілітації при Дніпропетровській обласній державній адміністрації з заявою про визнання її потерпілою від репресій, вказану заяву було перенаправлено до Національної комісії з реабілітації.
У відповіді від 10.09.2019 року №36 на заяву позивача поданої до Регіональної комісії, Національна комісія з реабілітації зазначила, що на підставі наданих позивачем документів, а саме довідки №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданої Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) 17.01.2001 року, позивач під прізвищем « ОСОБА_1 » є реабілітованою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій». Також Національна комісія зазначила, що будь-якої повторної або додаткової реабілітації репресованої особи, яка вже була реабілітована до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VIII і якою отримано відповідну довідку або інший документ про реабілітацію, законодавством України не передбачено.
07.10.2019 року позивач повторно звернулась до голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області з заявою щодо отримання посвідчення реабілітованого українського зразка.
Листом голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 28.10.2019 р. №Б-9762 позивачу повідомлено, що на даний час на законодавчому рівні не оновлено опис зразка посвідчення реабілітованого з врахуванням змін у законодавстві. На даний час не має можливості вирішити питання видачі посвідчення реабілітованого.
У грудні 2019 року позивач звернулась зі скаргою на гарячу лінію Кабінету Міністрів України з приводу саботування видачі їй посвідчення реабілітованого. Дана скарга була направлена до Дніпропетровської обласної державної адміністрації для вжиття заходів усунення порушених прав позивача передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» 17.04.1991 року за № 962-ХІІ.
Проте Дніпропетровська обласна державна адміністрація перенаправила скаргу позивача до Кам`янської міської ради Дніпропетровської області.
Позивач отримала відповідь Управління культури, національностей і релігії Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 13.01.2020 року №67/0/161-20, якою позивача проінформували, що «...згідно з рішенням діяльності міської
ради від 04.10.2019 року №1554-36/VII «Про внесення змін до рішення міської ради від
29.01.2016 року №39-054/VІІ «Про структуру виконавчих органів Кам`янської міської ради VII скликання, загальної чисельності апарату міської ради та її виконавчих органів» з 15 січня 2020 року буде змінено структуру виконавчих органів міської ради та їх повноваження, в тому числі і внесено зміни до установчих документів управління соціальної політики Кам`янської міської ради, на базі якого утворюється Департамент соціальної політики Кам`янської міської ради шляхом приєднання управлінь соціального захисту населення адміністрації районів. Після утворення департаменту, який буде визначено відповідальним за питання соціального захисту реабілітованих осіб, будуть проведені відповідні заходи і запрошено позивача для отримання посвідчення.»
Позивач знову звернулась з заявою про видачу їй посвідчення реабілітованої.
Листом від 06.03.2020 року №Б-166 заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів міської ради Загородньою Т.Ж. позивача було проінформовано, що станом на 06.03.2020 року на засіданні комітету міської ради, яке відбулося 28 лютого поточного року, позитивно розглянуто питання стосовно виділення коштів з міського бюджету для придбання бланків посвідчень реабілітованим. Після виготовлення бланків посвідчень позивача буде запрошено до Південного управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики міської ради.
Проте, позивача не було повідомлено про виготовлення належних бланків і не запрошено для отримання посвідчення реабілітованої.
19.05.2020 року позивач вкотре звернулась з заявою на ім`я голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області стосовно отримання посвідчення.
Листом від 12.06.2020 року №Б-3246 голови Кам`янської міської ради Дніпропетровської області позивача проінформували, що для вирішення питання в правовому полі, підготовлені та направлені 27.05.2020р. листи до Міністерства юстиції та Міністерства соціальної політики України.
В подальшому, Департамент соціального політики Кам`янської міської ради вкотре звернувся до Українського інституту національної пам`яті про визнання ОСОБА_1 потерпілою від репресій і повторно просив Український інститут національної пам`яті надати правову оцінку з цього питання.
У своїх роз`ясненнях від 07.12.2020 року №3245/08-09-20 Український інститут національної пам`яті зазначив, що особа вказана як «реабілітована», її статус в Україні не змінюється і вона має такі ж пільги та соціальні гарантії, як реабілітована за українським законодавством особа. Також повідомив, що Законом України від 13.03.2018 року №2325-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» вносились зміни в Закон України від 17.04.1991 року №962-XII «Про реабілітацію жертв політичних репресій України», тому формування статті 6 Закону «Реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону» не означає, що право на пільги, зазначені в статті, мають лише особи, що були визнані реабілітованими після 05.05.2018.
На всі звернення позивача на ім`я голови Кам`янської міської ради щодо видачі їй посвідчення та призначення пільг передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» вона отримувала відмови Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради: від 22.10.2020 року №Б-8057, від 30.11.2020 року Б-9038, від 12.03.2021 року №Б-3890, 19.03.2021 року №Б-4191, в яких зазначено, що керуючись ст. 13 чинного Закону України позивач належить до потерпілих від репресій, яка по факту - реабілітована. Оскільки позивач реабілітована згідно із Законом Російської Федерації, то відповідно до статті 6 чинного Закону України право на пільги і відповідно на видачу пільгового посвідчення у позивача відсутнє.
Також позивач звернулась зі скаргою до Департаменту соціального захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації на бездіяльність Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради та порушення законодавства з питань видачі їй посвідчення реабілітованої та призначення у зв`язку з цим передбачених законом пільг.
Листом Департаменту соціального захисту Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 05.04.2021 року №Б-370 позивачу було відмовлено у вирішені зазначених питань у скарзі та направлено до управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради.
Вважаючи дії щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованої та призначення у зв`язку з цим передбачених Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» пільг, позивач звернулася до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 1 Закону України від 17.04.1991 року № 962-ХІІ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» передбачено, що реабілітованими вважаються особи, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 Закону України від 17.04.1991 року № 962-ХІІ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».
Відповідно до статті 3 Закону України від 17.04.1991 року № 962-ХІІ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» визнано реабілітованими всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Згідно із статтею 7 Закону України від 17.04.1991 року № 962-ХІІ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», органи прокуратури у взаємодії з органами державної безпеки проводять перевірки та складають відповідні висновки щодо всіх кримінальних справ, зазначених у статтях 1 і 2 цього Закону, рішення по яких не були скасовані до моменту його прийняття.
На реабілітованих осіб органи прокуратури видають відповідні довідки.
Відповідно до статті 9 Закону України від 17.04.1991 року № 962-ХІІ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», вирішення питань, пов`язаних з встановленням факту розкуркулювання, адміністративного виселення, здійснювалося штатними комісіями з питань поновлення прав реабілітованих, утвореними обласними, міськими та районними радами. За дорученням зазначених комісій факти безпідставності заслання і вислання, направлення на спецпоселення, а також конфіскації і вилучення майна встановлювалися органами внутрішніх справ.
Отже, у період до 05.05.2018 року довідки та інші документи про реабілітацію репресованих осіб приймалися (складалися) та видавалися репресованим особам органами прокуратури, судами, а у визначених Законом від 17.04.1991 року № 962-ХІІ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» випадках також іншими органами.
05.05.2018 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", яким внесено зміни до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні".
Відповідно до статті 11 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР; заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», реабілітованими визнаються особи:
1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання;
2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року Були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів;
3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення;
4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину;
5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, булла реабілітована в установленому порядку.
Частиною першою статті 7 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" встановлено, що прийняття рішень з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій здійснюється Національною комісією з реабілітації (далі - Національна комісія) за поданням регіональних комісій з реабілітації (далі - регіональні комісії).
Відповідно до частини першої статті 7-2 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" регіональні комісії є постійно діючими колегіальними органами, що утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
Згідно з частиною сьомою статті 6 вказаного Закону реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
З системного аналізу вказаний правових норм слідує, що видача посвідчення можлива лише після прийняття Національною комісією з реабілітації рішення з питань визнання осіб реабілітованими або потерпілими від репресій.
Підпунктом 1 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13.03.2018 року № 2325-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» передбачено, що довідки або посвідчення про реабілітацію, видані у державах - республіках колишнього Союзу РСР або державними органами Союзу РСР, є чинними на території України.
Законом України від 13.03.2018 року № 2325-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також чинною редакцією Закону України «Про реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» не передбачено будь-якої обов`язкової повторної або додаткової реабілітації осіб, яким видано такі довідки або посвідчення про реабілітацію, а так само обов`язкового отримання такими особами висновків, рішень або інших документів від Національної комісії з реабілітації щодо підтвердження факту їх реабілітації.
Таким чином, особи, яких було визнано реабілітованими у державах - республіках колишнього Союзу РСР або державними органами Союзу РСР, мають в Україні статус реабілітованих осіб згідно з Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». Довідки, посвідчення або інші документи про реабілітацію таких осіб, видані у державах - республіках колишнього Союзу РСР або державними органами Союзу РСР, незалежно від дати видачі, є чинними та підтверджують факт визнання зазначених осіб реабілітованими.
Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що позивач зверталася до Регіональної комісії з питань реабілітації Дніпропетровської обласної державної адміністрації державної адміністрації та отримала відповідь від 10.09.2019 року №36, в якій вказано, що на підставі наданих позивачем документів, а саме довідки №7697 про реабілітацію (№1-3/7697), виданої Головним управлінням внутрішніх справ Красноярського краю (Російська Федерація) 17.01.2001 року, позивач під прізвищем « ОСОБА_1 » є реабілітованою у відповідності до статті 1.1. Закону Російської Федерації від 18.10.1991 року №1761-1 «Про реабілітацію жертв політичних репресій». Також було зазначено, що будь-якої повторної або додаткової реабілітації репресованої особи, яка вже була реабілітована до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 року №2325-VIII і якою отримано відповідну довідку або інший документ про реабілітацію, законодавством України не передбачено.
Аналогічні положення містяться також і у роз`ясненні Українського інституту національної пам`яті від 07.12.2020 року № 3245/08-09-20, які надані Виконавчому комітету Кам`янської міської ради та копія якого міститься у матеріалах справи.
Щодо тверджень представника Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, що позивач звернувся не до належного відповідача, а саме Дніпровського Управління соціального захисту населення Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, суд вказує на те, що реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами (ст. 6 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»).
Згідно із п.3 ч.1 ст. 11 Закону України «Про соціальні послуги» уповноваженими органами системи надання соціальних послуг є виконавчі органи міських рад міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад. Положення про департамент соціальної політики Кам`янської міської ради передбачено створення управлінь соціального захисту населення: Дніпровське управління, Заводське управління, Південне управління.
Дніпровське управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради є структурним підрозділом департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, відповідно до частини 1.1. розділу 1 Положення про Дніпровське управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради, затвердженого наказом департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради від 15.01.2020 року №01.
Відповідно до частини 1.2. розділу 1 Положення про Дніпровське управління соціального захисту населення департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради контроль за виконанням управлінням законодавства з питань реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення та надання організаційно-методичної допомоги щодо правильності застосування управлінням законодавства у цій сфері здійснює департамент соціальної політики Кам`янської міської ради.
Згідно частини 1.7. розділу 1 Положення про департамент соціальної політики Кам`янської міської ради, затвердженого рішенням Кам`янської міської ради від 28.04.2021 року №183-07/VІІІ «Про затвердження положення про департамент соціальної політики Кам`янської міської ради у новій редакції», у складі департаменту без права юридичної особи створені управління, одним з яких є Дніпровське управління соціального захисту населення.
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За вказаних обставин дії Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 є протиправними.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради видати посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 та призначити ОСОБА_1 пільги передбачені Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" 17.04.1991 року за № 962-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Кам`янської міської ради щодо відмови у видачі посвідчення реабілітованого ОСОБА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна