Справа № 810/1383/16
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1383/16 Головуючий у І інстанції - Харченко С.В.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Кондраток А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного виробничого підприємства «Енергобуд» до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Приватне виробниче підприємство «Енергобуд» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати припис від 09.12.2015 № С-0912/4 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та постанови від 18.12.2015 № З-1812/2-10/10-61/1812/08/02 та № З-1812/3-10/10-62/1812/08/02, якими на позивача накладено штрафи за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що планова перевірка дотримання підприємством вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за результатами якої прийняті оскаржувані рішення, здійснена відповідачем за відсутності підстав, передбачених п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII.Крім того, позивач звертає увагу на те, що контролюючий захід проведено відповідачем з порушенням строку проведення планової перевірки, встановленого п. 6 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553.Наголошує, що проектна документація розроблена ним з дотриманням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV та інших нормативно-правових актів, виданих на їх виконання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що проектна документація Приватного виробничого підприємства «Енергобуд» містить усі необхідні розділи, форма і зміст яких відповідає нормам чинного містобудівного законодавства. Крім того, суд першої інстанції зауважив, що відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» несе замовник будівництва або юридичні особи, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, тобто в даному випадку це Приватне підприємство «Сервісмайстер», а не позивач.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суб`єкт містобудування повинен вживати заходи щодо розробки проектної документації у відповідності до державних будівельних норм, які передбачені містобудівельними умовами, що і було порушено позивачем, при цьому, наголошує, що протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності складений ним відповідно до чинного законодавства та у межах своїх повноважень.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, щоу листопаді-грудні 2015 року посадовою особою Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на підставі ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V та п. 6 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553, проведено планову перевірку з питань дотримання Приватним підприємством «Сервісмайстер» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті будівництва - торгівельно-складських приміщеннях, розташованих за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Устимівка, вул. Білоцерківська 65, за результатами якої складено акт від 09.12.2015.

Під час перевірки виявлено порушення Приватним підприємством «Сервісмайстер» вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, що виявилось у наведенні недостовірних даних в декларації про початок виконання будівельних робіт.

Крім того, контролюючим органом зафіксовано, що розроблена Приватним виробничим підприємством «Енергобуд» проектна документація з будівництва наведеного вище об`єкта, на підставі якої Приватним підприємством «Сервісмайстер» будуть виконуватись будівельні роботи, не відповідає приписам ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI, ст.ст. 23, 26 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV, п. 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення», а саме: проектна документація розроблена з відхиленням від отриманих містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки від 19.12.2011 № 02-12/11, не забезпечено доступність для маломобільних груп населення, розрахунок кількості машино-місць зроблено невірно.

На підставі акта перевірки посадовою особою відповідача винесено припис від 09.12.2015 № С-0912/4, яким зобов`язано позивача у строк до 30.01.2016 усунути виявлені порушення містобудівного законодавства, та постанови від 18.12.2015 № З-1812/2-10/10-61/1812/08/02 та № З-1812/3-10/10-62/1812/08/02, прийнятими за результатами розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, на підставі абз.2 ч.1 та п. 8 ч.3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР, якими до позивача застосовано штраф на загальну суму 186030,00 грн.

Не погоджуючись із наведеними вище рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, статтею 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі - Закон № 3038-VI) визначено, що проектна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні, технологічні вирішення, а також кошториси об`єктів будівництва.

Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування,з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником (ч. 1 ст. 31 Закону № 3038-VI).

У свою чергу п. 6 ч.1 ст. 7 Закону № 3038-VI передбачено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 визначено порядок здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавствау сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (далі - Порядок № 553).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 553 (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням, зокрема, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції; інших вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, правилами та проектною документацією, щодо створення об`єкта будівництва.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом (п. 5 Порядку № 553).

З пункту 16 Порядку № 553 вбачається, що за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (п. 17 Порядку № 553).

Пунктами 18, 19 Порядку № 553 акт перевірки складається у двох примірниках. Один примірник надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, а другий залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.

Акт перевірки підписується посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, яка провела перевірку та суб`єктом містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Припис складається у двох примірниках. Один примірник припису залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, а інший надається суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що зі змісту постанови від 18.12.2015 № З-1812/3-10/10-62/1812/08/02 вбачається порушення позивачем приписів ст. 26 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV, пункту 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення», що виявилось у: розробленні проектної документації з відхиленням від отриманих містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки від 19.12.2011 № 02-12/11; не забезпеченні доступності торговельно-складських приміщень для маломобільних груп населення; невірному розрахунку кількості машино-місць.

За порушення наведених вище норм законодавства контролюючим органом притягнуто позивача до відповідальності визначену п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14.10.1994 № 208/94-ВР (далі - Закон № 208/94-ВР).

Проте, як вірно зауважив суд першої інстанції, вказаною нормою передбачена відповідальність суб`єктів містобудування, які виконують будівельні роботи, у вигляді штрафу за виконання будівельних робіт з порушенням вимог будівельних норм, державних стандартів і правил або затверджених проектних рішень.

Частиною п. статті 1 Закону № 208/94-ВР правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Відтак, для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності на підставі п. 8 ч. 3 ст. 2 Закону № 208/94-ВР необхідна наявність двох обов`язкових умов:

- встановлення факту порушення таким суб`єктом господарювання будівельних норм, державних стандартів і правил;

- виконання суб`єктом господарювання будівельних робіт.

З акта перевірки від 09.12.2015 та відомостей, що містяться у протоколах про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 09.12.2015 № А-Л-З-0912/2 та № А-Л-З-0912/3 вбачається, що будівельні роботи на об`єкті будівництва не розпочато.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Приватне виробниче підприємство «Енергобуд» не проводило будівельних робіт на об`єкті перевірки, у відповідача були відсутні підстави для притягнення йогодо відповідальності на підставі абз. 8 ч.3 ст. 2 Закону № 208/94-ВР.

Крім того, зі змісту постанови від 18.12.2015 № З-1812/2-10/10-61/1812/08/02 вбачається, що позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз.2 ч.1 ст. 2 Закону № 208/94-ВР, що виявилось у передачі замовнику проектної документації, розробленої з порушенням вимог ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI та ст. 23 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999 № 687-XIV.

Надаючи оцінку порушенням позивача, зазначеним в оскаржуваній постанові, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (в редакції, чинній на момент розроблення позивачем проектної документації) передбачено, що основним типом споруд для тимчасового зберігання легкових автомобілів працівників і відвідувачів загальноміського центру, громадських комплексів та окремих будинків і споруд, розміщуваних у різних функціональних зонах міст, включаючи й перехоплюючі стоянки, що розміщуються з метою розвантаження центральної частини в периферійній та серединній зонах міст у вузлах пересадки на швидкісні види внутрішньоміського пасажирського транспорту (метро, трамвай, залізниця), повинні бути окремо розташовані наземні, підземні, наземно-підземні, вбудовано/прибудовані в перші, цокольні й підземні поверхи в/до громадських будинків (за винятком будинків закладів охорони здоров`я, фізичної культури, дитячих дошкільних установ, дитячих будинків, установ культури, мистецтва та громадського харчування), в тому числі й мало- та середньоярусні механізовані (автоматизовані) гаражі, а також тимчасові відкриті автостоянки. У межах територій, що мають особливу історико-культурну цінність та в районах історичної забудови міст необхідно передбачати розміщення лише підземних гаражів.

Розрахункову кількість машино-місць на автостоянках і в гаражах біля громадських комплексів, закладів, окремих будинків і споруд масового відвідування необхідно приймати за даними таблиці 7.6.

Так, відповідно до даних вказаної таблиці, торгові центри, універмаги, універсами (супермаркети), магазини з площею торгових залів 500 - 2000 м2 на 100 м2 торгової площі повинні мати 2 - 3 машино-місця.

При цьому приміткою 4* визначено, що залежно від місцевих умов і при відповідному обґрунтуванні розрахункову кількість машино-місць допускається збільшувати або зменшувати, але не більше ніж на 20 %.

Апелянт наголошує, що загальна площа торгових приміщень об`єкта будівництва складає 892,4 м2, а відтак кількість машино-місць повинна становити 64-96 (72-108), оскільки на 100 м2 торгової площі торгові центри повинні мати 8 - 12 машино-місць.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що при здійсненні розрахунку необхідної кількості машино-місць відповідач керувався положеннями п. 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в редакції, яка на момент розроблення позивачем проектної документації вже втратила чинність (21.06.2011).

Водночас за змістом п. 7.51 ДБН 360-92**«Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» в редакції, чинній на момент розроблення позивачем проектної документації, магазини з площею торгових залів 500 - 2000 м2 на 100 м2 торгової площі повинні мати 2 - 3 машино-місця.

Таким чином, необхідна кількість машино-місць для торгового центру Приватного підприємства «Сервісмайстер» з площею торгових залів 892,4 м2 становить 18-27 машино-місця, а з урахуванням зменшення на 20 % - 14-22 машино-місць.

З розділу «Доступ маломобільних груп населення» проектної документації, розробленої Приватним підприємством «Енергобуд» вбачається, що загальна кількість машино-місць на об`єкті будівництва складає 23 машино-місця.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при розробленні проектної документації в цій частині позивачем дотримано вимоги п. 7.51 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Також відповідач, посилаючись на порушення позивачем положень ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення», ні в оскаржуваному приписі, ні в запереченнях на позовну заяву не вказав, які саме положення не дотримано позивачем при розробленні проектної документації.

Так, розділом 1 ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для мало мобільних груп населення» передбачено, що вимоги цього документа поширюються на проектування та реконструкцію цивільних (житлових та громадських) будинків та споруд з урахуванням потреб людей, які відносяться до маломобільних груп населення (далі - МГН), функціонально-планувальні елементи будинків і споруд, їх земельні ділянки, а також на вхідні вузли, комунікації, шляхи евакуації, приміщення (зони) проживання, обслуговування і робочі місця, а також їх інформаційне та інженерне обладнання.

Приписами розділу 4 ДБН В.2.-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» визначено, що при проектуванні та реконструкції громадських і житлових будинків слід передбачати для інвалідів і громадян інших маломобільних груп населення умови життєдіяльності, однакові з рештою категорій населення.

Перелік об`єктів, доступних для інвалідів і інших маломобільних груп населення, розрахункова кількість і категорія інвалідів, а також група мобільності МГН (додаток А, таблиця А.1) встановлюються у завданні на проектування.

Позивачем було надано копію проектної документації, а саме розділ «Доступ маломобільних груп населення», з якого вбачається, що позивачем були враховані вимоги законодавства, встановлені для маломобільних груп населення щодо земельних ділянок, будинків та споруд (сходи і пандуси, внутрішнє обладнання, зони обслуговування відвідувачів у громадських будинках).

Так, вказаний розділ проектної документації має наступний зміст:

- безпроблемне пересування по прилеглій території;

- наявність визначених місць для паркування автомобілів осіб з інвалідністю найближче до входу у будинку;

- доступний заїзд у приміщення, сходи/пандуси;

- входи/виходи, двері;

- відсутність порогів, широкі двері, широкі коридори;

- доступність до усіх поверхів у приміщенні (ліфти, ескалатори, підйомники);

- наявність доступних і пристосованих туалетів;

- означення місцезнаходження (піктограми).

Отже, проектна документація Приватного виробничого підприємства «Енергобуд» містить усі необхідні розділи, форма і зміст яких відповідає нормам чинного містобудівного законодавства.

Щодо притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу внаслідок порушень ч.8ст. 36 Закону № 3038-VI, що виявилось у наведенні недостовірних даних у декларації про початок виконання будівельних робіт від 20.07.2015 № КС 79, колегія суддів зазначає наступне.

Так, частиною 2 статті 2Закону № 208/94-ВР встановлено, що відповідальність за порушенням наведених вище положень, несе замовник будівництва або юридичні особи, що виконують функції замовника і підрядника одночасно.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що замовником об`єкта будівництва - торгівельно-складських приміщень - виступає Приватне підприємство «Сервісмайстер», тому позивач не є суб`єктом відповідальності в даному випадку.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив питання у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, судом повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскарженого рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова