Справа № 440/499/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 р.Справа № 440/499/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 29.04.21 року по справі № 440/499/21

за позовом ОСОБА_1

до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора , Офісу Генерального прокурора України , Полтавської обласної прокуратури

про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (відповідач-1), Офісу Генерального прокурора (відповідач-2), Полтавської обласної прокуратури (відповідач-3), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення №3 Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 30.11.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказ керівника Полтавської обласної прокуратури №1154к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Полтавської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30.12.2020;

поновити ОСОБА_1 в органах Полтавської обласної прокуратури на посаді прокурора відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Полтавської області або на посаді, що є рівнозначною вказаній посаді, з 31.12.2020, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури;

стягнути з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.12.2020 по дату винесення судового рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Полтавської обласної прокуратури №1154к від 24.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, прокуратури Полтавської області.

Поновлено ОСОБА_1 в Полтавській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю з 31 грудня 2020 року.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Полтавської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу у загальній сумі 55 379,25 грн.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у загальній сумі 14 767, 80 грн допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 у справі № 440/499/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позову, та ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення №3 Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 30.11.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає про невідповідність складу Шістнадцятої кадрової комісії пункту 3 Порядку №233, зокрема, щодо критерію добору членів кадрової комісії. Крім того, позивач зазначає, що при формуванні тестових запитань не було враховано спеціалізації прокурорів, передбаченої Наказом Генерального прокурора України №15 від 19.01.2017 року «Про основні засади організації роботи в органах прокуратури», що унеможливлює об`єктивність атестації та створює нерівні умови для працівників різних напрямів професійної діяльності органів прокуратури. Також позивач зазначає, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації не містить мотивів та обставин, відповідно до абз. 3 п. 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року № 233.

Відповідач-3, Полтавська обласна прокуратура, не погодившись із вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 у справі № 440/499/21 скасувати в частині задоволення позову, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач-3 зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення п.7, п.9, п.16, пп.2 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру», п. 8 розд. І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 року №221. Крім того, відповідач зазначає, що визнаючи правомірним прийняте кадровою комісією рішення, суд безпідставно визнав протиправним наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 24.12.2020 року № 1154к. Відповідач зазначає, що в даному випадку юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст.51 Закону №1697 є не завершення процесу ліквідації, реорганізації чи процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання події, зумовленою рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 , що свідчить про правомірність наказу керівника Полтавської обласної прокуратури від 24.12.2020 року №1154 к про звільнення позивача.

Відповідач-2, Офіс Генерального прокурора, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 у справі № 440/499/21 скасувати в частині задоволення позову, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач-2 зазначає, що рішення шістнадцятої кадрової комісії від 30.11.2020 року № 3 прийнято уповноваженим органом на підставі та у спосіб, визначених вказаними нормами Закону № 113-ІХ та Порядку № 221. Крім того, відповідач зазначає, що висновки суду про незаконність звільнення позивача у зв`язку з відсутністю процедур ліквідації, реорганізації або скорочення не грунтуються на нормах матеріального права, оскільки п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ передбачено правові наслідки непроходження прокурорами атестації. Також, відповідач вказує, що суд першої інстанції безпідставно не врахував доводи щодо зменшення кількості прокурорів, яке відбулося не у зв`язку з рішенням Генерального прокурора, а на підставі внесення змін до ст. 14 Закону № 1697, чинна редакція якої передбачає, що загальна чисельність прокурорів становить не більше 10000 осіб, замість попередньої редакції цієї норми, яка встановлювала загальну кількість працівників прокуратури - 15 000 осіб. Тому звільнення позивача відбувалося, зокрема, і в межах скорочення кількості прокурорів. Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції застосував норми ст. 235 КЗпП України, а не Закону № 113-ІХ, який є спеціальним та має застосовуватись імперативно, а саме: прокурори можуть бути переведені на посаду в обласній прокуратурі лише у разі успішного проходження ними атестації, передбаченої розділом II Закону № 113-ІХ.

Офісом Генерального прокурора надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг відповідачів підлягають задоволенню, та вимоги апеляційної скарги позивача залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури України з 22.01.2003 на різних посадах. Остання займана посада з 14.05.2020 - прокурор відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Полтавської області.

09.10.2019 позивач звернувся до Генерального прокурора зі заявою про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

За результатом проходження першого етапу атестації відповідно до відомостей про результати тестування на знання та уміння у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора ОСОБА_1 набрав 51 бал, що є меншим прохідного балу для успішного складення іспиту.

Рішенням Шістнадцятої кадрової комісії №3 від 30.11.2020, у зв`язку зі набранням 51 балу, що є меншим прохідного балу для успішного складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, ОСОБА_1 не було допущено до етапу проходження іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички та визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Наказом керівника Полтавської обласної прокуратури №1154к від 24.12.2020 з посиланням на статтю 11 Закону України "Про прокуратуру", підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури", ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Полтавської області на підставі 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30.12.2020.

Не погодившись з рішенням Шістнадцятої кадрової комісії "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора" №3 від 30.11.2020 та наказом керівника Полтавської обласної прокуратури №1154к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 , позивач звернувся звернувся до суду з цим позовом.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції визнав протиправним та скасував наказ керівника Полтавської обласної прокуратури №1154к від 24.12.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади, оскільки відповідачем до суду не надано доказів ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому позивач обіймав відповідну посаду, а тому відсутні підстави для звільнення позивача.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України передбачено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Спеціальні норми права, пов`язані з проходженням публічної служби на посадах прокурорів, викладені у Законі України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі також Закон №1697), який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ст. 4 Закону №1697, організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями статті 7 Закону № 1697-VIІ визначено, що систему прокуратури України становлять: Офіс Генерального прокурора; обласні прокуратури; окружні прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Статтею 9 Закону № 1697-VII передбачено, що Генеральний прокурор призначає на посади та звільняє з посад прокурорів Офісу Генерального прокурора у випадках та порядку, встановлених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 16 Закону № 1697-VII незалежність прокурора забезпечується особливим порядком його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною третьою статті 16 № 1697-VII прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Закону №1697, прокурор звільняється з посади у разі: неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров`я; порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону; набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про запобігання корупції"; неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням;неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Процедура звільнення прокурора у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, визначена статтею 60 Закону №1697: прокурор звільняється з посади особою, уповноваженою цим Законом приймати рішення про звільнення прокурора, за поданням відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, якщо: прокурор не подав заяву про переведення до іншого органу прокуратури протягом п`ятнадцяти днів; в органах прокуратури відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення; прокурор неуспішно пройшов конкурс на переведення до органу прокуратури вищого рівня.

До Закону України "Про прокуратуру" були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (діє з 25.09.2019; Закон №113-IX).

Згідно із Законом №113-IX, дію ст. 60 зупинено до 01.09.2021.

Статтю 32 Кодексу законів про працю України, відповідно до Закону №113-IX доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус".

Згідно з пунктами 6, 7 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення", з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Згідно з підпунктами 7, 8 пункту 22 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX визначено, що тимчасово, до 01.09.2021 в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення в тому числі проведення атестації прокурорів Генеральної прокуратури відповідно до цього розділу. При цьому саме Генерального прокурора наділено правом визначати перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора.

Пунктом 9 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ передбачено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до п.п. 10-14 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Предметом атестації є оцінка: професійної компетентності прокурора; професійної етики та доброчесності прокурора.

Атестація прокурорів включає такі етапи: складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди; проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

Відповідно до п. 16 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, за результатами складення прокурором іспиту, відповідна кадрова комісія ухвалює рішення щодо допуску прокурора до проведення співбесіди. Якщо прокурор за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, встановлений згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, це є підставою для недопущення прокурора до етапу співбесіди і ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Згідно з п. 18 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури. При цьому переведення прокурора може бути здійснено в орган прокуратури, що є рівнозначним, вищим або нижчим щодо органу прокуратури, в якому він обіймав посаду прокурора на день набрання чинності цим Законом, з урахуванням вимог щодо стажу роботи в галузі права, визначених у статті 27 Закону України "Про прокуратуру". При переведенні на посаду прокурора окружної прокуратури вимоги щодо стажу, передбачені частиною першою статті 27 Закону України "Про прокуратуру", не поширюються на прокурорів військових прокуратур, які успішно пройшли атестацію.

На виконання норм розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ Генеральною прокуратурою України 03.10.2019 винесено наказ №221 "Про затвердження Порядку проходження прокурорами атестації".

У відповідності до п. 1 розділу І Порядку №221 визначено, що атестація прокурорів - це встановлена розділом II Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон) та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до п. п. 6, 7 розділу І Порядку №221 атестація включає такі етапи: складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора; складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки; проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними вміннями та навичками; прокурори виконують письмове практичне завдання.

Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Пунктом 8 розділу І Порядку №221 встановлено, що за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації; рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Форми типових рішень визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Відповідно п. 9 розділу І Порядку №221, атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних і на застосування процедур та умов проведення атестації. Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 до цього Порядку.

Відповідно до п. 11 розділу І Порядку №221, особиста участь прокурора на всіх етапах атестації є обов`язковою. Перед кожним етапом атестації прокурор пред`являє кадровій комісії паспорт або службове посвідчення прокурора.

У разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до пункту 16 розділу ІV Порядку проходження прокурорами атестації залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 3 частини 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, законодавець вимагає наявність мотивів, як обов`язкової складової ухвалених суб`єктом владних повноважень рішень.

Матеріалами справи встановлено, що 11.11.2020 під час проходження першого етапу атестації за результатами тестування на знання та уміння у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора Горячун О.О. набрав 51 бал, тоді як пунктом 4 розділу ІІ Порядку №221 прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту визначено у 70 балів.

Позивач власним підписом підтвердив достовірність результату тестування у відомості та у графі "Примітки" цієї відомості не зазначив жодних зауважень щодо процедури та порядку складання іспиту.

Таким чином, враховуючи те, що позивач набрав лише 51 бал за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, Шістнадцятою кадровою комісією на підставі пунктів 13, 17 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, пунктів 6, 8 розділу І, пунктів 4, 5 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації, прийнято рішення №3 від 30.11.2020 про неуспішне проходження позивачем атестації.

Вказане рішення прийнято на засіданні Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, що підтверджується протоколом №6 від 30.11.2020.

Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про те, що при формуванні тестових запитань не було враховано спеціалізації прокурорів, передбаченої Наказом Генерального прокурора України №15 від 19.01.2017 року «Про основні засади органвізації роботи в органах прокуратури», що унеможливлює об`єктивність атестації та створює нерівні умови для працівників різних напрямів професійної діяльності органів прокуратури, то колегія суддів зазначає, що положеннями Закону України № 113-ІХ та Порядку № 221 не передбачено формування для прокурорів різних питань залежно від виконуваної ними роботи станом на час проходження іспиту (спеціалізації).

Так, запитання для проведення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора були складені відповідними фахівцями.

Анонімне тестування з метою виявлення рівня знань та умінь, відповідноті здійснювати повноваження прокурора здійснюється для оцінки професійної компетентності прокурора (п. 5 розділу І Порядку №221), тобто прокурор повинен мати високий рівень знань та вмінь у застосуванні закону вцілому, а не лише відповідно до певних завдань (спеціалізації) структурному підрозділу органу прокуратури, в якому працює.

Крім того, колегі суддів зауважує, що відповідно до п. 2 розділу ІІ Порядку № 221, перелік тестових питань для іспиту затверджується Генеральним прокурором та оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.

Стосовно посилань апеляційної скарги позивача на те, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації не містить мотивів та обставин, то колегія суддів зазначає, що прийняте Шістнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора рішення, відповідає затвердженій наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора №336 від 17.12.2019, №65 від 04.02.2020, №102 від 19.02.2020) типовій формі та містить всі необхідні дані, зокрема, посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії та підстави його прийняття. Також в рішенні наявне його обґрунтування: у зв`язку набранням позивачем балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту.

Доводи апеляційної скарги позивача стосовно невідповідності складу Шістнадцятої кадрової комісії пункту 3 Порядку №233, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, положеннями п. 3 Порядку №233 визначено, що для здійснення повноважень, передбачених абзацами другим і третім пункту 2 цього Порядку, утворюються комісії у складі шести осіб, з яких не менше трьох - особи, делеговані міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародної технічної допомоги, дипломатичними місіями. Членами комісії можуть бути особи, які є політично нейтральними, мають бездоганну ділову репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет, а також стаж роботи в галузі права.

На підставі вимог пункту 3 Порядку №233, наказом Офісу генерального прокурора №473 від 07.10.2020 створено Шістнадцяту кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур, у такому складі: голова комісії - ОСОБА_2 , член комісії (секретар комісії) - Матюшенко К.В., член комісії - Пуха І.Ю. та делеговані міжнародними неурядовими організаціями, проектами міжнародно-технічної допомоги та дипломатичними місіями члени комісії - Ващук Я., ОСОБА_3 , Саідова З.

Створення Шістнадцятої кадрової комісії відбулося за наказом Генерального прокурора №473 від 07.10.2020 в межах повноважень та порядку, який був визначений пунктами 9, 11, 22 Розділу II "Прикінцеві І перехідні положення" Закону №113-ІХ та на виконання його мети - проведення заходів із реформи органів прокуратури.

Визначення складу комісій, вимог до осіб, що можуть бути її членами, а також порядку роботи комісій є дозволеною законом дискрецією Генерального прокурора і не передбачає визначеної формалізованої процедури підтвердження відповідності осіб вимогам до членів кадрових комісій.

Кірм того, ані Законом №113-ІХ та Законом №1697, ані Порядком №221 та Порядку №233 не вказані критерії (кількісні та якісні показники) щодо відбору членів кадрових комісій, а також механізм перевірки членів кадрових комісій на відповідність вимогам.

Поряд з цим, позивачем не наведено конкретних доводів та аргументів, яким саме критеріям не відповідають члени кадрової комісії та яку саме норму закону порушено Генеральним прокурором під час формування кадрової комісії, безпідставно зазначено, що Шістнадцята кадрова комісія створена з порушенням законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги позивача повторюють правову позицію, викладену в позовній заяві, яким суд першої інстанції надав оцінку.

Таким чмном, рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів №3 від 30.11.2020 прийнято правомірно, у відповідності та у спосіб, які встановлені законодавством.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Шістнадцятої кадрової комісії №3 від 30.11.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації не підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що умова обов`язкового успішного проходження атестації для переведення на посади в обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, що слугувало в подальшому підставою для прийняття наказу прокурора Полтавської області про звільнення позивача, запроваджена Законом № 113-IX, та проводиться за наявності обставин, передбачених пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Як встановлено матеріалами справи, нормативною підставою для звільнення позивача з посади та з органів прокуратури у оскаржуваному наказі № 1154к від 24.12.2020 Полтавською обласною прокуратурою, вказано статтю 11 Закону України "Про прокуратуру", підпункт 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури".

Так, п. 3 частини першої статті 11 Закону № 1697-VII визначено, що керівник обласної прокуратури призначає на посади та звільняє з посад прокурорів обласних та окружних прокуратур у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з пп. 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру " за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Отже, оскільки позивач, як встановлено вище, за рішенням кадрової комісії був визнаний таким, що неуспішно пройшов атестацію, колегія суддів вважає, що норма, викладена в підпункті 2 пункту 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, має бути поширена на позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими твердженням те, що застосування п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» можливе лише за умови ліквідації, реорганізації установи, скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Положеннями ч. 3 ст. 16 Закону № 1697-VII (в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 113-ІХ) прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

В подальшому Законом № 113-ІХ внесено зміни до ч. 3 ст. 16 Закону №1697-VII та слова «цим Законом» замінено словом «законом».

Таким чином, починаючи з 25.09.2019 та на момент звільнення позивача підстави та порядок звільнення з посади прокурора могли визначатися не лише Законом України «Про прокуратуру», а й іншим законом, у тому числі і Законом № 113-IX.

Крім того, слід враховувати, що Законом № 113-IX, у тому числі, зупинено до 01.09.2021 дію ст. 60 Закону України «Про прокуратуру», яка регулює звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

При цьому, колегія суддів, аналізуючи п. 19 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX доходить висновку, що Закон № 113-ІХ пов`язує звільнення з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» не з рішеннями про ліквідацію чи реорганізації органу прокуратури або про скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, а насамперед з процедурою проходження прокурорами атестації як складовою частиною процесу реформування органів прокуратури, введеного в дію Законом № 113-ІХ з дня набрання ним чинності.

Окрім того, слід зазначити, що на підставі внесення змін до ст. 14 Закону № 1697, чинна редакція якої передбачає, що загальна чисельність прокурорів становить не більше 10000 осіб, замість попередньої редакції цієї норми, яка встановлювала загальну кількість працівників прокуратури - 15 000 осіб.

Тобто, звільнення позивача відбувалося, зокрема, і в межах скорочення кількості прокурорів.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуваний наказ № 1154к від 24.12.2020 виданий Полтавською обласною прокуратурою на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», у відповідності до норм спеціального законодавства та є правомірним.

Крім того, процедура атестації та її наслідки визначені нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ, тобто сформульовані законодавцем з достатньою поза розумним сумнівом чіткістю і ясністю. Негативне рішення кадрової комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби.

Відповідно до вже зазаченого вище п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113- ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Отже, позивача було звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 в порядку передбаченому п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, у зв`язку з рішенням кадрової комісії про неуспішне проходження ним атестації.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ сформульований чітко, однозначно та не допускає множинності тлумачення щодо правових наслідків для прокурорів, які не пройдуть атестацію, передбачену пунктами 7-18 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ.

Тобто, колегія суддів вважає, що заявник у спірних правовідносинах знаходився у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження атестації для переведення в обласну прокуратуру.

Крім того, у випадку неможливості зрозуміти зміст відповідних правових норм, позивач міг у будь-який час з набуття Законом № 113-ІХ чинності, звернутися за роз`ясненням змісту відповідних норм до Генеральної прокуратури України чи структурних підрозділів прокуратури Харківської області (або за фаховою правовою допомогою). При цьому, позивач міг це зробити як до початку атестації або під час її проходження, так і після прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації та видання наказу прокурором Харківськоїобласті про звільнення позивача.

Згідно із ст. 7 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, ратифікованої Україною 18.10.2006, держава може встановлювати спеціальні вимоги (обмеження) до державних посадових осіб, критерії стосовно кандидатів і виборів на державні посади.

Відповідно до п. 6 Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 25 грудня 2008 року №1165 (1998) вказано, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя.

У цьому контексті варто наголосити, що посадові особи повинні усвідомлювати публічний характер своєї діяльності та миритися із певними обмеженнями чи втручанням в окремі права.

Також, відповідно до ст. 1 Конвенцією Міжнародної Організації Праці № 11 про дискримінацію в галузі права та занять 1958 року встановлено, що будь-яке розрізнення, недопущення або перевага відносно певної роботи, що ґрунтується на її специфічних вимогах, дискримінацією не вважається.

Крім того, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, який у своєму рішенні від 07.07.2004 у справі № 1-14/2004 зазначає, що конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього потребує характер професійної діяльності.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 24.04.2019 у справі № 815/1554/17 не суперечить практиці звільнення прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697 в порядку, передбаченому п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, оскільки звільнення усіх прокурорів, що не пройшли атестацію, відбувається однаково та не створює для прокурорів стану невизначеності, в якому б вони не могли передбачати наслідки своїх дій.

Крім того, вказані правові висновки не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки вони є відмінними від тих, які встановлено у справі 815/1554/17, та виникли у зв`язку з набуттям чинності Законом № 113-ІХ.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо поновлення ОСОБА_1 в Полтавській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю з 31 грудня 2020 року, оскільки в розумінні КАС України, вказана позовна вимога є похідною від вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу керівника Полтавської обласної прокуратури №1154к від 24.12.2020.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Закон № 113-ІХ та Порядок визначають процедуру атестації прокурорів та слідчих, встановлюють рівні умови її проходження та наслідки неуспішного проходження, а саме звільнення з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1967-УІІ (п. 19 розділу П Закону № 113-ІХ).

Тобто, поновлення позивача на посаді, який неуспішно пройшов атестацію, та без успішного її проходження, на посаді в органах прокуратури, усупереч конституційному принципу рівності громадян надасть йому привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію.

У відповідності до положень п. 9 розділу II Закону № 113-ІХ, атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі № 21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Однак, всупереч цьому при ухвалені рішення про поновлення позивача суд першої інстанції застосував норми ст. 235 КЗпП України, а не Закону № 113-ІХ, який є спеціальним та має застосовуватись імперативно, а саме: прокурори можуть бути переведені на посаду в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації передбаченої розділом II Закону № 113-ІХ.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що захист прав позивача у спосіб поновлення на адміністративній посаді в органах прокуратури не відповідає вимогам Закону № 113-ІХ.

Враховуючи викладене, аналізуючи наведені нормативно-правові акти, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, натомість апеляційні скарги Полтавської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року підлягають задоволенню, оскільки апелянтами доведено належними та допустимими доказами правомірність винесення рішення №3 Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 30.11.2020 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 та наказу керівника Полтавської обласної прокуратури №1154к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу організації нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні територіальними органами поліції управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Полтавської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30.12.2020.

Отже, судом першої інстанції при частковому задоволенні позовних вимог зроблено помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року по справі № 440/499/21, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Полтавської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора України задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 по справі № 440/499/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

В цій частині прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора України, Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року у справі № 440/499/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський

Повний текст постанови складено 17.09.2021 року