Справа № 160/12141/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого І.М. від 24.03.2021 року №ДН38/510/АВ-ФС/59 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 360 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 360 000,00 грн., винесена на підставі необґрунтованих висновків контролюючого органу про порушення позивачем вимог трудового законодавства, яке полягало зокрема у тому, що ФОП ОСОБА_1 фактично допустив до роботи без оформлення трудових відносин 6 працівників, а також не направив повідомлення до Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.07.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
11.08.2021 року до суду від Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області надано письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 360 000,00 грн. є законною та обґрунтованою, оскільки факти та обставини, які встановлені під час перевірки та зафіксовані в акті інспекційного відвідування, підтверджені належним чином.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.12.2020 року до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області особисто звернулась ОСОБА_2 , вх. від 11.12.2020 року, із заявою про грубе порушення законодавства про працю.
11.01.2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено наказ №66-П про призначення інспекційного відвідування.
18.01.2021 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області було видано направлення на проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) у ФОП ОСОБА_1 з питань виявлення неоформлених трудових відносин.
Матеріалами справи підтверджується, що посадовими особами відповідача з 20.01.2021 року по 29.01.2021 року проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .
За наслідками інспекційного відвідування складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю №ДН38/510/АВ від 29.01.2021 року, яким встановлено порушення ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, вимоги постанови Кабінету міністрів України від 17.06.2015 року №413.
24.03.2021 року на підставі акту № ДН38/510/АВ від 29.01.2021 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчим І.М. винесено рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН38/510/АВ.
Також, 24.03.2021 року перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчий І.М., розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акту № ДН38/510/АВ від 29.01.2021 року прийняв постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю №ДН38/510/АВ-ФС/59, якою вирішив накласти штраф на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 360 000,00 грн.
Відтак, предметом розгляду цієї справи є правомірність підстав, законність і обґрунтованість винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю №ДН38/510/АВ-ФС/59 від 24.03.2021 року.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1статті 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Таким органом, згідно з Положенням про Державну інспекцію з питань праці України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 386/2011, є Державна інспекція з питань праці України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Пунктами 1, 4, 7 Положення про Державну службу України з питань праці визначено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Так, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 100утворені територіальні органи Держпраці, зокрема і Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області.
За приписами підпунктів 5, 8 пункту 4 наведеного Положення передбачено, що Управління Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю, здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про зайнятість населення з питань дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.
Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення Управління Держпраці має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірку виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування) (далі - Порядок № 823).
Пунктом 8 Порядку № 823 передбачено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).
Згідно з пунктом 10 Порядку № 823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;
7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.
Крім того, відповідно до вимог частини першої статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі», яка ратифікована Законом України №1985-IV(1985-15) від 08 вересня 2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право безперешкодно, без попереднього повідомлення і у будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке інспектується.
Згідно з частиною другою статті 12 Конвенції, у разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків.
Матеріалами справи підтверджено, що підставою для здійснення позапланової перевірки стала заява ОСОБА_2 про грубе порушення законодавства про працю, на підставі якої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області видано наказ від 11.01.2021 року №66-П та направлення на проведення позапланово заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) від 18.01.2021 року № 34-Н.
За таких обставин судом відхиляються доводи позивача стосовно відсутності підстав для проведення перевірки. Отже інспекторами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області було виконано умови діючого законодавства, що встановлюють підстави проведення перевірок суб`єктів господарювання.
При цьому, суд вказує, що згідно з п. 8 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 823, про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Згідно пункту 13 Порядку №823, під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) одержувати копію направлення на проведення інспекційного відвідування; 3) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; коли на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено уніфікованої форми акта інспекційного відвідування; 4) вимагати припинення інспекційного відвідування у разі перевищення визначеного пунктом 9 цього Порядку максимального строку здійснення такого заходу; 5) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта інспекційного відвідування; 6) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед поданням акта інспекційного відвідування для підпису об`єктом відвідування або уповноваженою ним посадовою особою; 7) перед підписанням акта інспекційного відвідування бути поінформованим про свої права та обов`язки; 8) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 9) вимагати нерозголошення комерційної таємниці або конфіденційної інформації об`єкта відвідування; 10) оскаржувати в установленому законодавством порядку неправомірні дії інспектора праці; 11) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань; 12) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 13) оскаржувати відповідно до пункту 26 цього Порядку припис та/або вимогу інспектора праці.
У разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою (пункт 14 Порядку №823).
Суд зауважує, що об`єктом відвідування було місце провадження господарської діяльності позивачем, а саме: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
З матеріалів справи вбачається, що об`єкти відвідування були наявні за своїм місцезнаходженням.
Отже, суд звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено обов`язку у посадових осіб контролюючого органу зупиняти або припиняти проведення перевірки за відсутності суб`єкту господарювання або її уповноваженої особи.
Відтак, доводи позивача, що посадовими особами відповідача незаконно проведено перевірку, з огляду на відсутність суб`єкту господарювання, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на вказані вище норми законодавства.
Також, суд критично ставиться до доводів позивача, що направлення на проведення перевірки у формі інспекційного відвідування не було вручено, оскільки вказане твердження позивача спростовується матеріалами справи, а саме на копії направлення про проведення позапланово заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) від 18.01.2021 року № 34-Н міститься відмітка про вручення такого направлення ОСОБА_3 20.01.2021 року.
Щодо ненаправлення позивачу копії акту інспекційного відвідування та припису, суд зазначає про таке.
Відповідно до п. 19 Порядку № 823 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.
Згідно з п. 20 Порядку № 823 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.
Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.
Відповідно до п. 21 Порядку № 823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
У відповідності до п. 23 Порядку № 823 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
Згідно з п. 27 Порядку № 823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.
З матеріалів справи вбачається, що акт інспекційного відвідування та припис були направлені на адресу позивача 01.02.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням, а тому зазначені вище твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи.
При цьому, окремо, суд вважає за необхідне зазначити про таке.
У постанові від 24.01.2019 року по справі №813/1012/18 Верховний суду вказав, що, якщо ж допуск до перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відтак, з огляду на наведене, позови, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту ухвалення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав, оскільки після проведення перевірки права суб`єкта господарювання порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у від 18.01.2019 року у справі №815/3007/16.
Враховуючи вказане, суд доходить висновку, що якщо суб`єкт господарювання, допустив до перевірки посадових осіб органу державного нагляду (контролю), у суду відсутні підстави визнавати незаконними наслідки такої перевірки з формальних (процедурних) підстав.
Відтак, вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства збоку позивача, суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Зі змісту акту №ДН38/510/АВ від 29.01.2021 року видно, що в ході інспекційного відвідування було виявлено працівників, які працювали у ФОП ОСОБА_1 та оформленими не були, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Особа №1, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Отже, як зазначено у висновках акту та припису, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи шести не оформлених працівників, що порушує вимоги ч.1 ст.21, ч.1,3 ст. 24 КЗпП України та свідчить про відсутність офіційного працевлаштування найманих працівників.
Втім, суд частково погоджується із такими твердженням виходячи із наступного.
З матеріал справи встановлено, що 19.01.2021 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , було укладено трудовий договір.
Також, судом встановлено, що 21.01.2021 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_7 і ОСОБА_6 було укладено трудові договори.
Суд наголошує, що зазначене також не заперечується відповідачем та підтверджується доказами, наданими представником відповідача разом із відзивом на позовну заяву.
При цьому, суд критично ставиться до висновків відповідача в частині притягнення позивача до відповідальності за відсутність укладеного трудового договору із Особою №1, оскільки за для притягнення позивача до відповідальності за відсутність укладеного трудового договору із Особою №1, посадовим особам відповідача слід було встановити особистість вказаної особи.
Втім, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази укладення трудових договорів ФОП ОСОБА_1 із ОСОБА_8 , ОСОБА_3 .
Так, на підтвердженням здійснення трудової діяльності без оформлення трудових відносин ФОП ОСОБА_1 із ОСОБА_8 , ОСОБА_3 відповідачем надано електронні носії (диски) із відеофіксацією проведення інспекційного відвідування.
Згідно з ч. 7, 8 ст. 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, зокрема в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.
Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи. (ч. 10 ст. 44 КАС України).
Таким чином, суд вказує, що будь-які електронні документи або докази, які надходять до суду повинні мати електронно-цифровий підпис.
Однак, судом встановлено, що усі відеофайли, які знаходяться на електронних носіях (дисках), наданих відповідачем, не підписані кваліфікованим електронним цифровим підписом.
Вказане підтверджується інформаційною довідкою відділу аналітики та судової статистики суду №628 від 16.09.2021 року, яка наявна в матеріалах справи.
Суд вказує, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного доказу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом у справі.
Відтак, суд доходить висновку про недопустимість таких доказів, що оформлені із порушенням вимог законодавства.
Таким чином, суд доходить висновку, що твердження відповідача, що ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи ОСОБА_9 , ОСОБА_3 без офіційного працевлаштування найманих працівників є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду цієї справи.
Щодо висновків відповідача, що в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 на підставі наданих документів встановлено порушення вимог ч. 3 ст.24 КЗпП України(в частині ненадання, несвоєчасного надання повідомлення до ДФС) та ПКМУ№413, суд зазначає про таке.
Згідно з статтею 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" №413 від 17.06.2015 встановлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.
Відповідно до частини 1 статті Закону України «Про охорону праці» працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
Згідно з частиною 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) (абзац 2 частини 2 статті 265 КЗпП України), порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п`ятим цієї частини (абзац 6 частини 2 статті 265 КЗпП України).
Логіко-граматичне тлумачення статті 24 КЗпП України та системний аналіз вищевказаних норм дає змогу дійти висновку, що підставою для притягнення до відповідальності юридичної або фізичної-особи підприємця, які використовують найману працю, за порушення частини 3 статті 24 КЗпП України на підставі частини 2 статті 265 КЗпП України є встановлений факт неукладення трудового договору між цією особою і працівником та/або неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, при умові фактичного виконання працівником трудових функцій. Відтак, відповідальність за неповідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування настає за фактичний допуск до роботи особи, яка вже є працівником та, відповідно, з якою укладено трудовий договір, тобто після укладення трудового договору, але до повідомлення про це відповідний орган виконавчої влади.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 18.10.2019 року у справі № 817/10/17.
Матеріалами справи встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачем здійснено повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття трьох працівників на роботу.
Разом із тим, суд звертає увагу, що притягнення позивача до відповідальності спірною постановою відбулось за допуск до роботи осіб без укладання трудового договору та за допуск працівників до роботи без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що підтверджується застосуванням до позивача відповідальності передбаченої абзацем 3 статті 265 КЗпП України.
Водночас, матеріалами справи спростовуються доводи відповідача щодо допуску позивачем до роботи осіб без укладання трудового договору.
Відтак, суд звертає увагу, що позивачем фактично було допущено до роботи правників з якими вже були оформлені трудові відносини, проте позивачем не було повідомлено центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи вказане, суд доходить висновку про необґрунтованість висновків відповідача щодо притягнення позивача до відповідальності за приписами абзацу 3 статті 265 КЗпП України, оскільки приписами вказаної норми передбачено відповідальність лише за допуск до роботи без оформлення трудових відносин, що, в свою чергу, виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за допущення до роботи правників з якими вже були оформлені трудові відносини, без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 205, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати постанову першого заступника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Осадчого І.М. від 24.03.2021 року №ДН38/510/АВ-ФС/59 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 360 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський