Справа № 160/9197/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року Справа № 160/9197/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.06.2021р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради звернувся з адміністративним позовом до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та, з урахуванням виправленої позовної заяви від 20.07.2021р., просить:

- визнати протиправними дії державного виконавця Куценко Катерини Сергіївни Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) під час винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 17.05.2021р.;

- зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим документом позивача по постанові №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВІЯ" щодо примусового стягнення штрафу в розмірі 63060 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що повідомлення державного виконавця від 17.05.2021 №10256 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання є протиправним, оскільки постанова №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності відділом була пред`явлена до виконання вчасно 07.05.2021р., після отримання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021р. у справі №160/7197/20, яке прийнято за результатами оскарження ТОВ «АКВІЯ» наведеної постанови, що відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України №244 від 06.04.1995р. Також, позивач вказує на те, що відділ є виконавчим органом Криворізької міської ради, а не державним органом, та на нього не поширюється дія норми статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» в частині тримісячного строку пред`явлення до примусового виконання такої постанови у сфері містобудування та вказана постанова може бути звернута до виконання протягом двох років з дня винесення згідно до ст.4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», що також і підтверджено постановами Верховного Суду від 26.09.2018р. у справі №826/10916/16 та від 25.03.2021р. у справі №1.380.2019.003692.

Ухвалою суду від 02.09.2021р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 13.09.2021р. згідно до ч.2, ст.12, ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача до 09.09.2021р. включно надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України та виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.99).

07.09.2021р. засобами електронного зв`язку та 14.09.2021р. засобами поштового зв`язку, на виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, у яких відповідач просив у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що позивач порушив строки пред`явлення до виконання постанови №_1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. (строк пред`явлення до 25.05.2020р.), оскільки надіслав її до виконання 14.05.2021р. з порушенням строку для виконання; так як наведений виконавчий документ не перебував на примусовому виконанні, у державного виконавця відсутні підстави для зупинення виконавчого провадження в порядку ст.34 Закону України «Про виконавче провадження»; в постанові №_1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. зазначено про стягнення штрафу на користь держави, а отже, строк її пред`явлення до виконання становить три місяці (а.с.105-106, 111-113).

Частинами 1, 2 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Факт оприлюднення 02.09.2021р. такого повідомлення на веб-порталі судової влади України, підтверджується наявною у справі роздруківкою такого повідомлення (а.с.103).

Отже, учасники справи є повідомленими про дату та місце розгляду справи у встановленому порядку згідно ч.2 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Конєвої С.О. з 13.09.2021р. по 17.09.2021р. включно на підготовці суддів, рішення у даній справі приймається 20.09.2021р.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

25 лютого 2020 року начальником відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради Горюновим Д.В. було винесено постанову №1/17/26-59/228 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АКВІЯ» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності у сумі 63060,00 грн., яка була надіслана товариству засобами поштового зв`язку 27.02.2020р., що підтверджується змістом копії відповідної постанови, наявної у справі (а.с.68-69).

Товариство з обмеженою відповідальністю «АКВІЯ» 12.03.2020р. оскаржило вищезазначену постанову про накладення штрафу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (а.с.73).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 року у справі №160/3120/20 позовну заяву ТОВ «АКВІЯ», зокрема, про визнання протиправною та скасування постанови №1/17/26-59/228 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.02.2020 року було повернуто відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.76,86).

Згодом, 01.07.2020р. року ТОВ «АКВІЯ» повторно подало позов до суду, зокрема, про визнання протиправною та скасування постанови №1/17/26-59/228 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.02.2020 року, що підтверджується дослідженими матеріалами справи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021р. у справі №160/7197/20 у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВІЯ» до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності було відмовлено повністю (а.с.60-63).

Наведене рішення суду набрало законної сили 24.02.2021р. (а.с.60-63).

Вважаючи, що у день набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/7197/20, виконавчий документ, а саме: постанова №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р., набрав законної сили, 07.05.2021р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) Відділ з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради звернувся до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про примусове виконання наведеної постанови (а.с.89-90).

Повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №10256 від 17.05.2021р. державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куценко К.С. було повернуто постанову позивача №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. без прийняття до виконання згідно до вимог п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із пропуском тримісячного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (а.с.71).

Правомірність дій державного виконавця Куценко Катерини Сергіївни Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) під час винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 17.05.2021р. є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404).

Відповідно до ст.1 Закону №1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону №1404 передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону №1404, за приписами пунктів 6, 7 частини першої якої у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) та строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 4 Закону №1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За загальним правилом, визначеним у частині першій статті 12 Закону №1404, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону №1404 встановлено, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Частиною п`ятою статті 26 Закону №1404 передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу положень статті 4 та частини п`ятої статті 26 Закону №1404 вбачається, що державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження або протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, у тому числі, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14 жовтня 1994 року № 208/94-ВР (далі - Закон №208/94-ВР) встановлює відповідальність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (суб`єктів містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

За приписами ст.ст. 4, 5 Закону №208/94-ВР встановлено, шо постанови про накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, винесені посадовими особами, визначеними у частині другій статті 3 цього Закону, є виконавчими документами і підлягають виконанню в установленому законом порядку.

Штраф підлягає сплаті у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення або надіслання постанови. У разі несплати штрафу в зазначений строк другий примірник постанови надсилається органу державної виконавчої служби для виконання постанови в примусовому порядку.

Не підлягає виконанню постанова, яку не було звернуто до виконання протягом двох років з дня винесення.

Постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності може бути оскаржено до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу, який виніс постанову.

Процедуру накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що передбачені Законом №208/94-ВР визначено Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1995 року №244 (далі - Порядок №244, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 25, 26, 28, 29, 31 Порядку №244, постанова про накладення штрафу складається у трьох примірниках. Перший примірник постанови у триденний строк після її прийняття вручається під розписку керівникові або уповноваженому представникові суб`єкта містобудування чи надсилається йому поштою або через електронний кабінет, про що робиться відмітка у постанові. Другий примірник у разі несплати штрафу в установлений строк пред`являється органом державного архітектурно-будівельного контролю до примусового виконання у порядку та строки, визначені Законом України Про виконавче провадження, а третій - залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс постанову.

Постанова про накладення штрафу та постанова про закриття справи набирають законної сили після закінчення строку їх оскарження.

Постанову про накладення штрафу та постанову про закриття справи відповідно до статті 5 Закону може бути оскаржено суб`єктом містобудування, щодо якого її винесено, до суду протягом 15 днів з дня її винесення з повідомленням про таке оскарження у той самий строк органу державного архітектурно-будівельного контролю, який виніс відповідну постанову.

Оскарження постанови про накладення штрафу в установлений строк зупиняє її виконання до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили. У разі оскарження постанови про накладення штрафу та належного повідомлення відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю про її оскарження така постанова направляється до органу державної виконавчої служби для примусового виконання після набрання законної сили відповідним рішенням суду, крім випадків скасування її судом.

Пунктом 34 Порядку №244 передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення штрафу, яку не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

У разі зупинення виконання постанови відповідно до пункту 29 цього Порядку перебіг строку давності її виконання, визначеного статтею 4 Закону, зупиняється до набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Строк, протягом якого виконання постанови про накладення штрафу було зупинено, до загального строку давності виконання такої постанови не зараховується.

З аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що постанова про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а у випадку оскарження в судовому порядку - після набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Відтак, звернення до виконання оскарженої до суду постанови про накладення штрафу можливе тільки після набрання законної сили рішенням суду.

Так, як встановлено судом із наявних в матеріалах справи документів, ТОВ «АКВІЯ» 12.03.2020р. оскаржило постанову №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. про накладення штрафу до суду та ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 року у справі №160/3120/20 позовну заяву ТОВ «АКВІЯ», зокрема, про визнання протиправною та скасування постанови №1/17/26-59/228 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.02.2020 року було повернуто відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.73,76,86).

01.07.2020р. року ТОВ «АКВІЯ» повторно подало позов до суду, зокрема, про визнання протиправною та скасування постанови №1/17/26-59/228 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.02.2020 року, що підтверджується дослідженими матеріалами справи.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021р. у справі №160/7197/20 у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АКВІЯ» до Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконкому Криворізької міської ради про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності було відмовлено повністю (а.с.60-63).

Наведене рішення суду набрало законної сили 24.02.2021р. (а.с.60-63).

Отже, із аналізу встановлених обставин у сукупності із наведеними нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку, що ТОВ «АКВІЯ» у визначений Законом №208/94-ВР та Порядком № 244 строк - оскаржило до суду постанову про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності, та зазначене є підставою для висновку про ненабрання постановою про накладення штрафу законної сили на час її оскарження, а відповідно і зупинення строку для пред`явлення її до виконання у відповідності до положень пункту 29 Порядку №244 про зупинення строку її виконання, абзаців другого та третього пункту 34 Порядку №244.

Таким чином, встановлені обставини справи та аналіз спеціальних правових норм у їх сукупності, свідчать про те, що у період з 12.03.2020 року (звернення до суду із першим позовом) по 24.02.2021 року (дата набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/7197/20) постанова №1/17/26-59/228 була предметом судового оскарження та, відповідно, законної сили не набрала (таких доказів відповідачем суду не надано).

Відтак, підстави для примусового виконання постанови №1/17/26-59/228 у період судового оскарження були відсутні.

Наведена постанова Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради від 25.02.2020р. №1/17/26-59/228 набрала законної сили лише 24.02.2021 року у день набрання законної сили рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021р. у справі №160/7197/20, а тому тримісячний строк пред`явлення її до виконання, визначений у частині першій статті 12 Закону № 1404-VIII, станом на 07.05.2021 року (дата пред`явлення постанови для примусового виконання до органу ДВС) не сплив.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №10256 від 17.05.2021р., прийняте державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куценко К.С., яким було повернуто постанову позивача №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. без прийняття до виконання, є протиправним та підлягає скасуванню з урахуванням положень ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постанові від 25.03.2021р. у справі №1.380.2019.003692.

За приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №10256 від 17.05.2021р. з урахуванням вищенаведених встановлених судом обставин, аналізу вищенаведених норм Закону №1404, Закону №208/94-ВР, Порядком №244 та вищенаведеної позиції Верховного Суду.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №10256 від 17.05.2021р., суд приходить до висновку, що приймаючи наведене повідомлення, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, слід дійти висновку, що, прийнявши вищенаведене Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №10256 від 17.05.2021р., відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, а тому такі порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №10256 від 17.05.2021р., прийнятого державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куценко К.С., яким було повернуто постанову позивача №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. без прийняття до виконання, вийшовши таким чином за межі позовних вимог позивача згідно ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, слід також і зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим документом позивача по постанові №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВІЯ" щодо примусового стягнення штрафу в розмірі 63060 грн. з урахуванням того, що судом встановлено протиправність Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №10256 від 17.05.2021р. та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим документом позивача по постанові №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВІЯ" щодо примусового стягнення штрафу в розмірі 63060 грн., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При прийнятті даного рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, та приймаючи до уваги наявність обґрунтованих підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно платіжного доручення №12 від 22.06.2021р. у розмірі 2270 грн. 00 коп. (а.с.50).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 268-287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради до Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №10256 від 17.05.2021р., прийняте державним виконавцем Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куценко К.С., яким було повернуто постанову Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. без прийняття до виконання.

Зобов`язати Криворізький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Степана Тільги, 20; ) відкрити виконавче провадження за виконавчим документом Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, буд.1; ) по постанові №1/17/26-59/228 від 25.02.2020р. про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВІЯ" щодо примусового стягнення штрафу в розмірі 63060 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Криворізького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (50006, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Степана Тільги, 20; ) на користь Відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконкому Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, площа Молодіжна, буд.1; ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. 00 коп. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення відповідно до вимог статті 295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва