Справа № 300/157/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/157/21 пров. № А/857/9092/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №300/157/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнати протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій,-

головуючий суддя першої інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення у письмовому провадженні,

місце ухвалення м.Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту 15.04.2021,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за невикористані ним дні основної щорічної відпустки за 2014 рік, додаткової відпустки за 2014-2015 роки; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за 2014, додаткової відпустки за 2014, 2015 роки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він, як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати, однак, станом на день звільнення зі складу військової частини НОМЕР_2 не отримав грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2014 року по 2015 рік, а також невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2014 рік.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2014 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2014 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, зазначив, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік як учаснику бойових дій в особливий період не надається, така відпустка не належить до категорії щорічних відпусток, відтак, правових підстав для виплати її грошової компенсації немає. При цьому, зазначає, що право на отримання військовослужбовцями додаткової відпустки як учаснику бойових дій із збереженням заробітної плати, та право на отримання компенсації за її невикористання, починається з дати набрання чинності Законом України від 14.05.2015 №426-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни». Крім того, зазначає, що позивач використав щорічну основну відпустку за 2014 рік строком 13 днів, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо надання грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2014 рік є необгрунтованими.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ), 03.08.2015 року позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_4 про право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.7).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) (по стройовій частині) № 208 від 08.09.2015 року лейтенанта ОСОБА_1 , командира 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ), звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 05.09.2015 року № 92 з військової служби у запас за підпунктом "є" пункту 2 частини 8 статті 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.10).

Оскільки відповідачем не виплачувалась грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 рік та за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2015 роки, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу протиправно не нараховано та не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2014 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014-2015 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби..

Апеляційний суд частково не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відпустки" державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Пунктом 1 статті 4 Закону України "Про відпустки", передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з статтею 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Відповідно до п. 12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону чинній із 06.06.2015 року), учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно статті 16-2 Закону України «Про відпустки», учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Пунктом 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів (п.17 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Пунктом 18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Згідно пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Судом першої інстанції також вірно враховано, що визначення поняття особливого періоду наведене у Законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України».

Так, згідно статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Водночас, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

У разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Проте обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

З огляду на викладене, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби, їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 року за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року.

Як слідує з матеріалів справи, а саме з витягу наказу командира Військової частини -польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині), молодший лейтенант ОСОБА_1 , командир 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону, використав першу частину щорічної основної відпустки, терміном 13 діб, в період з 13 по 25 жовтня 2014 року.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач не використав всі дні щорічної основної відпустки за 2014 рік, що з урахуванням вимог статті 24 Закону України "Про відпустки" свідчить про наявність в позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2014 рік.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015 році додаткову відпустку, як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ, відтак, відповідач протиправно не здійснив розрахунку щодо нарахування та виплати останньому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволено правильно.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності щодо нарахування та виплати позивачеві грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за 2014 рік та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, підлягає залишенню без змін.

Водночас, щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити останньому таку компенсацію за 2014 рік, колегія суддів зазначає наступне.

14 травня 2015 року Законом України №426-XІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» (далі Закон №426-XІІІ) внесено зміни до таких законодавчих актів України, зокрема: 1. Кодекс законів про працю України доповнено статтею 77-2 такого змісту: «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни: учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік»; 2. У Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: 2) у пункті 12 статті 12 та пункті 17 статті 13 слова «одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік» замінити словами «одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік»; 3. Закон України «Про відпустки» доповнено статтею 162 такого змісту: «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни: Учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Закон №426-XІІІ набрав чинності 06.06.2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що зміни до п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині збереження грошового забезпечення, і положення щодо пільги учасникам бойових дій, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки саме із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, внесені Законом №426-VIII від 14.05.2015 року.

До цього часу передбачалось одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік.

З огляду на зазначене, ураховуючи положення ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, колегія суддів дійшла до висновку, що позивач не мав права на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік за 2014 рік, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачеві грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити останньому таку компенсацію за 2014 рік задоволенню не підлягають.

В той же час колегія суддів звертає увагу, що статус учасника бойових дій позивач набув лише 03 серпня 2015 року, тоді як періодом виплати компенсації вказано 2014-2015 роки.

Таким чином, підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2014 рік відсутні, що не враховано судом першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, вказані вище обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014 рік та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014 рік та прийняття в цій частині нової постанови, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №300/157/21 - скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014 рік та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2014 рік та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2021 року у справі №300/157/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 17.09.2021.