Справа № 240/5095/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5095/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк М.Ф.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

15 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.09.2020 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до вимог ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог п."в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язання повторно розглянути його заяву про призначення пенсії.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 14.05.2021 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що порушене право позивача підлягало судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2020 про призначення пенсії за віком, відповідно до вимог ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог п. "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що пільговий стаж позивача становить лише 8 років 1 місяць 22 дні, що значно менше необхідного пільгового стажу (не менше 20 років) для призначення пенсії відповідно до пп. 3 п.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважає, що спеціальний стаж позивача становить лише 10 років 11 місяців 23 дні, що значно менше необхідного пільгового стажу (не менше 12 років і 6 місяців) для призначення пенсії відповідно до п. "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що позивач з 01.09.1980 по 17.07.1982 навчався в Червоноармійському сільському профтехучилищі, де отримав кваліфікацію тракториста-машиніста. З 18.07.1982 по 11.10.1983 працював трактористом-машиністом в колгоспі "Радянська Україна" в с. Сколобів Володарсько-Волинського (на даний час Хорошівського) району Житомирської області. Після служби в армії (12.10.1983 по 23.10.1985) з березня 1986 року по 31.12.1989 працював трактористом-машиністом в тому колгоспі "Радянська Україна". З 05.01.1990 по 21.08.1997 та з 04.11.1997 по 06.05.1998 позивач працював трактористом-машиністом в Володарсько-Волинському об`єднанні "Райсільхозхімія", а з 06.03.2006 по 30.03.2012 та з 02.04.2012 по 01.07.2013, і з 17.02.2014 по даний час працює відповідно в ДП "Володарсько-Волинський лісгосп АПК" та ДП "Червоноармійський (Пулинський) лісгосп АПК", що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, а тому вважає, що має право на пільгову пенсію по досягненню 55 річного віку.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , є особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними його паспорта.

У відповідності до норм п.3 ч.2 статті 114 цього ж Закону N 1058-IV п. "в" ст.55 Закону № 1788-XII позивач 23.09.2020 звернувся до відповідача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по досягненню 55 річного віку.

За результатами розгляду такого звернення відповідач листом від 09.11.2020 повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії.

При прийнятті такого рішення позивачу не було зараховано період його роботи з 18.07.1982 по 11.10.1983 та з 15.03.1986 по 31.12.1989 трактористом-машиністом в П(по)СП "Сколобівське" Володарсько-Волинського (на даний час Хорошівського) району Житомирської області.

Як зазначено в листі відповідача від 09.11.2020 та в запереченнях відповідача на позов, таке не зарахування до пільгового стажу вказаного періоду роботи позивача трактористом-машиністом зумовлено виключно відсутністю підтвердження безпосередньої зайнятості у виробництві сільськогосподарської продукції.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (надалі-Закон N 1058-IV) та Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (надалі-Закон N 1788-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

За приписами статті 8 Закону N 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Приписами частини першою статті 26 Закону N 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 1 Закону N 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно п.3 ч.2 статті 114 цього ж Закону N 1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Відповідно до п. "в" ст.55 Закону N 1788-XII, право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Як встановлено судом першої інстанції, протягом всього періоду з 18.07.1982 по 11.10.1983 та з 15.03.1986 по 31.12.1989 позивач працював на одній і тій же посаді тракториста-машиніста в колгоспі "Радянська Україна" в с.Сколобів Володарсько-Волинського (на даний час Хорошівського) району Житомирської області, в послідуючому з 1992 року - КСП "Батьківщина" та з 2000 року - П(по)СП "Сколобівське", що підтверджується довідками архівного відділу Хорошівської РДА Житомирської області, дослідженими в судовому засіданні.

При цьому, в дослідженій судом довідці архівного відділу Хорошівської РДА Житомирської області від 25.03.2020 прямо зазначено, що колгосп "Радянська Україна" "вів багатогалузеве господарство, займався тваринництвом, розведенням худоби, виробництвом молока, м`яса, вирощуванням картоплі, кормових буряків, зернових культур та технічних культур таких як хміль, льон". Тобто, діяльність колгоспу "Радянська Україна" була зведена виключно до виробництва сільськогосподарської продукції.

За приписами ст.56 Закону N 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Також встановлено, що в період з 12.10.1983 року по 23.10.1985 позивач проходив строкову військову службу в Збройних силах бувшого СРСР.

Відповідно до пункту "в" частини третьої статті 56 цього ж Закону N 1788-XII час проходження військової служби зараховується до загального трудового стажу. Аналогічно, відповідно до ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Разом з тим, стаття 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " також передбачає, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Однак, всупереч вказаним правовим нормам в рішенні відповідача від 28.09.2020 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії та в листі від 09.11.2020 відсутні жодні обґрунтування щодо того чи враховувався період військової служби позивача до його загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивач в період з 01.09.1980 по 17.07.1982 навчався в Червоноармійському сільському профтехучилищі, де отримав кваліфікацію тракториста-машиніста.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" передбачено, що час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, в тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяців.

Натомість, всупереч вказаним правовим нормам в рішенні відповідача від 28.09.2020 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії та в листі від 09.11.2020 також відсутні жодні обґрунтування щодо того чи враховувався такий період навчання у професійно-технічному навчальному закладі позивача до його загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 56 цього ж Закону N 1788-XII при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Разом з тим, в рішенні відповідача від 28.09.2020 щодо відмови в призначенні позивачу пенсії та в листі від 09.11.2020 відсутні жодні обґрунтування щодо врахування чи не врахування вказаної правової норми при вирішенні питання про призначення пенсії позивачу.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, при розгляді звернення позивача від 23.09.2020 про призначення пенсії не були враховані цілий ряд періодів його трудової діяльності та не надана оцінка врахуванню чи не врахуванню таких періодів при визначенні розміру загального пільгового стажу в розумінні положень п.3 ч.2 ст. 114 цього ж Закону № 1058-IV та при визначенні вислуги років (спеціального стажу) в розумінні положень п. "в" ст.55 Закону N 1788-XII, а тому рішення за результатами такого розгляду є протиправним та підлягало скасуванню.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що порушене право позивача підлягало судовому захисту та поновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.09.2020 про призначення пенсії за віком, відповідно до вимог ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог п. "в" ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.