Справа № 640/29846/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вищого адміністративного суду України в особі ліквідаційної комісії з припинення діяльності Вищого адміністративного суду України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого адміністративного суду України в особі ліквідаційної комісії з припинення діяльності Вищого адміністративного суду України, Державної судової адміністрації України, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною відмову Вищого адміністративного суду України в особі ліквідаційної комісії з припинення діяльності Вищого адміністративного суду України у виплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку з виходом у відставку;

- зобов`язання Вищий адміністративний суд України в особі ліквідаційної комісії з припинення діяльності Вищого адміністративного суду України виплатити позивачу вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою у розмірі 10-ти мінімальних заробітних плат за останньою посадою.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що при звільненні у відставку з посади судді вона не отримала вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року, оскільки статтю 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року виключено на підставі положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 27 березня 2014 року. Однак, Рішенням Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 від 15 квітня 2020 року положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII визнано таким, що не відповідає Конституції України, а тому позивач вважає, що зазначеним Рішенням Конституційного Суду України поновлено право останньої на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а тому відмова відповідача у виплаті вказаної вихідної допомоги є протиправною.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі Вищий адміністративний суд України в особі ліквідаційної комісії з припинення діяльності Вищого адміністративного суду України, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що право на отримання вихідної допомоги є похідним від права на відставку, воно не існує окремо, його набуття безпосередньо пов`язано із фактом реалізації суддею іншого права - права на відставку. Оскільки на момент виходу позивача у відставку Законом №2453-VI не передбачалась виплата такої допомоги, право на її отримання у позивача не виникло.

Вказує, що позивач вийшла у відставку до прийняття Конституційним Судом України рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020, а тому на неї не можуть поширюватись норми щодо виплати вихідної допомоги у зв`язку з відставкою, які почали діяти вже після настання юридичного факту, з яким закон пов`язує виникнення права на вихідну допомогу - вихід судді у відставку.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 14 грудня 2017 року №4079/15-17 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Вищого адміністративного суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України від 26 грудня 2017 року №554-к ОСОБА_1 , суддя Вищого адміністративного суду України, з 26 грудня 2017 року відрахована зі штату суду у зв`язку із звільненням її у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 14 грудня 2017 року №4079/15-17.

Оскільки на момент виходу у відставку позивач не отримала вихідну допомогу, враховуючи Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020, 18 вересня 2020 року позивач звернулася до ліквідаційної комісії Вищого адміністративного суду України із заявою про виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбаченої статтею 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року.

Листом від 29 вересня 2020 року №235/12-14/20 Вищий адміністративний суд України в особі ліквідаційної комісії з припинення діяльності Вищого адміністративного суду України відмовив у виплаті вихідної допомоги та зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 не є підставою для виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді у зв`язку з виходом у відставку, оскільки зазначене рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вийшла у відставку під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI, а тому після ухвалення рішення Конституційного Суду України, вона набула право на отримання вихідної допомоги відповідно до статті 136 Закону № 2453-VI.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VII встановлено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами) (далі по тексту - Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року).

Частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, в редакції, чинній до 01 квітня 2014 року, було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Підпунктом 1 пункт 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, якими, зокрема, виключена стаття 136.

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни, передбачені розділом II, набирають чинності з 01 квітня 2014 року.

Таким чином, з 01 квітня 2014 року виплата вихідної допомоги суддям , які виходять у відставку, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року передбачена не була.

Отже, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, у редакції, яка була чинна на момент прийняття Вищою радою правосуддя рішення від 14 грудня 2017 року №4079/15-17, яким позивача звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, не містив правових норм щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат.

Рішення щодо неконституційності Закону № 1166-VII у частині виключення статті 136 Закону № 2453-VI Конституційним Судом України на час виникнення спірних правовідносин не приймалося.

При цьому, колегія суддів не приймає доводи позивача про те, що правовідносини, що виникають у зв`язку із звільненням у відставку, не пов`язані безпосередньо у часі з правовідносинами щодо виплати вихідної допомоги, оскільки право на отримання вихідної допомоги суддя набуває з моменту реалізації ним права на відставку.

Відтак, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Вищою радою правосуддя рішення про звільнення позивача, а тому, оскільки на момент звільнення позивача у відставку виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, підстави для виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат відсутні.

Разом з цим колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у виплаті такої допомоги не є звуженням змісту та обсягу прав позивача, оскільки законодавство, чинне на момент виходу позивача у відставку, виплату такої допомоги не передбачало.

Правові висновки з цього питання неодноразово викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 200/6901/20-а, від 16 вересня 2020 року у справі № 826/3337/17, від 25 червня 2020 року у справі №826/3718/17, та ухвалі від 02 березня 2021 року по справі № 520/11188/2020, які в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом.

Щодо посилань суду першої інстанції на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно зі статтею 91 Закону № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

В силу пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року №2-р(ІІ)/2020 положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання протиправною відмови відповідача у виплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою у зв`язку з виходом у відставку та зобов`язання здійснити відповідну виплату, задоволенню не підлягають.

За такого правового регулювання та обставин справи, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Вищого адміністративного суду України в особі ліквідаційної комісії з припинення діяльності Вищого адміністративного суду України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко