Справа № 200/6827/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 р. Справа№200/6827/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., за участю секретаря судового засідання Сєрих М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод

про: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод на користь Державного бюджету України адміністративно господарські санкції за невикористання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 70056,25 грн. та пеню у розмірі 588,42 грн.

за участю

представників сторін:

від позивача: Брацило Р.Л. за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_1 за договором.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод на користь Державного бюджету України адміністративно господарські санкції за невикористання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 70056,25 грн. та пеню у розмірі 588,42 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, що наданий відповідачем до відділення Фонду, визначена середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становить 16 осіб. Позивач зазначає, що згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» у відповідача у 2020 року повинно було бути працевлаштовано одну особу з інвалідністю, однак за даними звіту працювало жодного. Позивач вказує на те, що у відповідності до викладених приписів законодавства відповідач не виконав норматив по створенню 1 робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, у зв`язку з чим відділенням Фонду було нараховано адміністративно господарські санкції у розмірі 70056,25 грн., які відповідач, враховуючи норму частини 4 ст. 20 Закону повинен був сплатити до 15 квітня наступного року, у якому відбулося порушення нормативу. Позивач зазначає, що статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та пунктом 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМУ від 31.01.2007 року № 70, визначено, що порушення термінів сплати адміністративно господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України за кожний календарний день прострочення. Порядок нарахування пенсі та її сплати затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15 травня 2007 року № 223. Відповідно до п. 3.4 Порядку, нарахування пені здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно господарської санкції по день сплати включно. Пунктом 3.7 Порядку визначено, у позовній заяви за невиконання нормативу щодо працевлаштування осіб з інвалідністю до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені по дату її подання. Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 15 квітня 2021 року №; 142-рш «Про розмір облікової справи» з 16.04.2021 року встановлено облікову ставку у розмірі 7,5%, яка дає на день звернення з адміністративним позовом, тобто на 28.05.2021 року. Позивач зазначає, відділенням Фонду здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати адміністративно господарської санкції на 28.05.2021 року з урахуванням облікової ставки НБУ у розмірі 7,5% річних за кожен день прострочення у сумі, що становить 588,42 грн.

Представник позивача у судове засідання з`явився, підтримав викладені у позовній заяві обставини та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач вказує на те, що на виконання вимог чинного законодавства до 1 березня подало до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік за Формою 10-ПОІ (річна). Відповідно до зазначеного звіту: середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 16 осіб (код рядка 01); кількість осіб з інвалідністю штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону № 875-ХІІ від 21.03.1991 року у кількості 1 особа (код рядка 03); кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 0 осіб (код рядка 2). Відповідач зазначає, що позивачем вказаний звіт оцінено як порушення ТОВ «Ремонтно механічний завод» виконання нормативу робочих місць, яким за позицією позивача, в розумінні ст. 19 Закону № 875-ХІІ від 21.03.1991 року є саме працевлаштування підприємством осіб з інвалідністю, а не лише створення робочих місць для таких осіб. Відповідач вказує, що позивачем з посиланням на ст. 20 Закону № 875-ХІІ нараховано адміністративно господарські санкції, сума яких визначена в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом, в розмірі 70056,25 грн., та здійснено розрахунок пені на заборгованість по сплаті адміністративно господарських санкцій за період з 16.04.2021 року по день звернення до суду в розмірі 588,42 грн. Відповідач не погоджується з висновком позивача про те, що підприємством не виконано норматив щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, та зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства підприємства, які використовують найману працю зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів. У тому числі спеціальності робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування інвалідів інформацію у порядку, передбаченому Законом України «Про зайнятість населення» та Порядку № 316; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Законом України «Про основи соціального захисту населення в Україні»; у разі невиконання такого нормативу щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно господарські санкції. Відповідач наголошує, що обов`язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, оскільки відповідно до ст. 18-1 Закону № 875-ХІІ такий обов`язок покладено на державну службу зайнятості. Відповідним доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми 3-ПН, що подається до відповідного територіального підрозділу центру зайнятості. Відповідач вказує, що ним протягом року щомісячно до Покровського міського центру зайнятості Донецької області направлялись щомісячні звіти форми 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», з яких вбачається наявність 1 вакансії для працевлаштування інвалідів на підприємстві. У зв`язку з чим відповідач вважає, що ним виконані вимоги щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статтею 19 Закону № 875-ХІІ та належно інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування, а тому застосування до нього адміністративно господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.

Окрім цього, відповідач зазначає, що Покровським міським центром зайнятості були видані направлення на працевлаштування ОСОБА_2 (направлення від 17.03.2020 року) та ОСОБА_3 (направлення від 17.03.2020 року), однак вказані особи не були влаштовані на підприємстві відповідача з наступних підстав: ОСОБА_2 не відповідає вимогам, а саме не має статусу особи з інвалідністю; ОСОБА_4 відмова особи, не влаштував розмір заробітної плати. Відповідач наголошує, що у даному випадку підприємством не допущено безпідставної відмови у працевлаштуванні осіб з інвалідністю.

Відповідач наголошує, що ним належним чином у спірний період 2020 року виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладені у відзиві на позовну заяву обставини та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач не погодившись з доводами відповідача викладеними у відзиві на позовну заяву та надав суду відповідь на відзив, відповідно до якого звернув увагу, що факт подання відповідачем звітів форми 3-ПН не є безумовним доказом реальності виконання обов`язку встановлено ч. 3 ст. 13 Закону. Окрім іншого позивач зазначає, що Покровським міським центром зайнятості Донецької області були направленні для працевлаштування особи з інвалідністю, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак з корінців відправлення на працевлаштування осіб з інвалідністю на працевлаштування встановлено, що ОСОБА_2 не працевлаштована, оскільки не відповідає вимогам відмітка з позначкою «відмова особи», в свою чергу ОСОБА_3 не підходять умови праці відмітка з позначкою «відмова особи». Позивач зазначає, що дії відповідача щодо не працевлаштування вищезазначених осіб мають розцінюватися як безпідставна відмова працевлаштуванні осіб з інвалідністю. Крім того, позивач наголошує, що відповідач сам створив для осіб з інвалідністю бар`єр для працевлаштування на підприємстві висунувши до осіб з інвалідністю вимоги вищі, ніж це передбачено законодавством тим самим порушивши право осіб з інвалідністю на зайнятість. Таким чином, позивач робить висновок, що відповідачем не враховані здібності та побажання осіб з інвалідністю при встановленні їм вакансії на підприємстві.

Позивач вважає, що відповідач не вжив всіх залежних від нього заходів для недопущення скоєння правопорушення передбаченого ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року клопотання відповідача про розгляд справи в спрощеному провадженні з викликом сторін залишено без задоволення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року витребувані у Покровського міського центру зайнятості Донецької області додаткові докази у справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання на 09 серпня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року викликано у судове засідання в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 вересня 2021 року.

У судовому засіданні 07 вересня 2021 року допитані в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Фонд соціального захисту інвалідів є бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Державною службою з питань інвалідів та ветеранів. Бюджетна установа - Фонд є правонаступником Фонду соціального захисту інвалідів, як урядового органу. Для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Міністерством соціальної політики України утворюються територіальні відділення Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі в межах граничної чисельності його працівників. Положення про територіальні відділення, їх структуру, штатні розписи та кошториси затверджує директор Фонду. Фонд є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України, що визначено п.п. 1, 2, 12, 17 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року № 129 (далі Положення) (із наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 4 Положення основними завданнями Фонду є реалізація в межах своєї компетенції заходів щодо забезпечення зайнятості та працевлаштування інвалідів; виконання програм щодо соціального захисту інвалідів.

Для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Міністерством соціальної політики України та Державною службою з питань інвалідів та ветеранів України утворюються територіальні відділення Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що передбачено п.12 Положення.

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів є територіальним органом бюджетної установи Фонду соціального захисту інвалідів.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремонтно Механічний завод» зареєстровано в якості юридичної особи 23.07.1998 року за номером 0000237, включено до ЄДРПОУ за номером 30074589, перебуває на обліку у Донецькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів (а.с. 13).

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ «Ремонтно Механічний завод» до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 26 лютого 2021 року подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2020 рік за формою № 10-ПОІ. Згідно відомостей наданого звіту встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача становила 16 осіб (код рядка 01); з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність складає 0 осіб (код рядка 02). Також зазначено, що кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 1 особа (код рядка 03) (а.с. 8).

Тобто, відповідач не виконав норматив по створенню 0 робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

У звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів ТОВ «ДТЕК СХІДЕНЕРГО» у 2020 році самостійно не визначило суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, зазначило фонд оплати праці штатних працівників 1120,9 грн., середньорічну заробітну плату штатного працівника 70056 грн.

За проведеними позивачем розрахунками, сума адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році становила 70056,25 грн., сума пені на заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році становила 588,42 грн. (а.с. 9, 10).

Станом на день звернення до суду відповідачем не сплачено вищезазначену суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 року № 129, передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами є Закон України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» № 875-XII від 21.03.1991 року (далі - Закон № 875-XII).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 875-ХІІ, з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Статтею 18 Закону № 875-ХІІ встановлено обов`язок для підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 21.03.1991 № 875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі Закон № 875-XII), для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частина друга статті 19 Закону № 875-XII визначає, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частина перша статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлює, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частина друга наведеної статті передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до частини першої та другої статті 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків. Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у частині першій статті 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у статті 20 Закону № 875-ХІІ.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI "Про зайнятість населення" (далі Закон № 5067-VI), роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, в редакції чинній на момент правовідносин, звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.

Форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання затверджені наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 (далі - Порядок № 316).

Згідно з пунктом 1 Розділу І Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, цей Порядок визначає механізм подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (далі - форма № 3-ПН).

Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця (пункт 3 Розділу І Порядку № 316).

Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку (пункт 4 Розділу І Порядку № 316).

Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункт 5 Розділу І Порядку № 316).

Згідно пункту 6 Розділу І Порядку № 316 роботодавець визначає вид звітності - первинна або уточнювальна.

Первинна звітність подається з метою інформування про наявність попиту на робочу силу (вакансії).

Уточнювальна звітність подається в разі необхідності на заміну первинної та містить уточнення характеристик вакансії: умов праці, розміру заробітної плати, вимог до претендента тощо. При цьому, не можуть бути змінені дані щодо кількості вакансій та назви професії (посади).

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 316 за наявності у роботодавців коментарів до вакансії заповнюється розділ II, у якому відображаються порядковий номер відповідного запису в розділі I, а також характеристики вакансій (умови праці, розмір заробітної плати та вимоги до претендентів).

У пункті 1 зазначається порядковий номер відповідного запису з розділу I та вказується кількість вакансій.

У пункті 2 наводиться загальна кількість осіб із числа громадян, що мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню (відповідно до статті 14 Закону України «Про зайнятість населення»), яких роботодавець може працевлаштувати. За бажанням роботодавця може проводитись деталізація категорій претендентів на вакансію з урахуванням категорій громадян, перелік яких наведений у статті 14 Закону України «Про зайнятість населення», а також внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Для надання оцінки доводам сторін необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Порядком № 316 на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 справа № 806/1368/17, від 15.04.2019 № П/811/700/17.

Законодавцем чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

-виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

-створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

-забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

-надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

-звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

-в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № П/811/693/17, від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16, від 13.06.2018 у справі № 819/639/17.

При цьому, Законом № 875-ХІІ також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіти форми № 3-ПН.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02.05.2018 у справі № 804/8007/16.

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Ремонтно Механічний завод» щомісяця протягом 2020 року подавались до Покровського міського центру зайнятості відповідна звітність інформація про попит на робочу силу (вакансії) (за формою № 3-ПН), відповідно до якої визначав вакантну посаду «прибиральник службових приміщень» для осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 47-72).

Судом встановлено, що протягом 2020 року Покровським міським центром зайнятості до ТОВ «Ремонтно Механічний завод» на вакантну посаду прибиральника службових приміщень для осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було видано два направлення на працевлаштування (а.с. 75).

З корінця направлення на працевлаштування № 0001001 від 17.03.2020 року встановлено, що на вільне робоче місце у ТОВ «Ремонтно Механічний завод» на посаду прибиральник службових приміщень була направлена ОСОБА_2 . У розділі «Відповідь про прийняття рішення (заповнюється роботодавцем та повертається центру зайнятості)» стоїть відмова в графі «відмова особи» з зазначенням причини «не відповідає вимозі» (а.с. 76).

З корінця направлення на працевлаштування № 0001002 від 17.03.2020 року встановлено, що на вільне робоче місце у ТОВ «Ремонтно Механічний завод» на посаду прибиральник службових приміщень була направлена ОСОБА_3 . У розділі «Відповідь про прийняття рішення (заповнюється роботодавцем та повертається центру зайнятості)» стоїть відмова в графі «відмова особи» з зазначенням причини «не підходять умови праці» (а.с. 77).

Суд зазначає, що відповідачем на виконання вимог Закону № 875-ХІІ було створено робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю, про що був повідомлений Покровський міський центр зайнятості, та яким для працевлаштування на вакантну посаду до ТОВ «РМЗ» були направлені особи з інвалідні, однак вказані особи не були працевлаштовані на підприємстві відповідача.

З відзиву на позовну заяву встановлено, що ТОВ «РМЗ» не працевлаштував ОСОБА_2 на посаду прибиральника службових приміщень, оскільки вона не відповідала вимогам, а саме не має статусу особи з інвалідністю.

Позивач у відповіді на відзив спростовував вказану інформацію посилаючись на те, що згідно даних у Центральному банку даних осіб з інвалідністю, а також відомостей які містяться у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_2 є особою з інвалідністю.

Судом з метою встановлення усіх обставин справи, на адресу Покровського міського центру зайнятості була направлення ухвала про витребування доказів, а саме письмових пояснень та доказів стосовно того чи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають статус особи з інвалідністю. (а.с. 81).

На виконання вимог ухвали суду Покровський міський центр зайнятості листом від 12.07.2021 року № 04/1035/01-19-21 повідомив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є особами з інвалідністю та були направлені для працевлаштування на посаду прибиральника службових приміщень до ТОВ «РМЗ» (а.с. 98-99).

Згідно довідки МСЕК серії ААБ № 281357 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково (а.с. 101).

Судом в якості свідка була допитана бухгалтер ТОВ «РМЗ» ОСОБА_5 , яка проводила співбесіду для працевлаштування на вакантну посаду.

ОСОБА_5 повідомила суд проте, що ОСОБА_2 відмовилась від працевлаштування, оскільки її не влаштовували умови праці та не надала доказів які підтверджують статус особи з інвалідністю, у зв`язку з чим нею було прийнято рішення про відмову у прийнятті ОСОБА_2 на посаду. Також, ОСОБА_5 зазначила, що під час працевлаштування майбутні працівники проходять медичний огляд та надають документи про це.

Судом в якості свідка у судовому засіданні була допитана ОСОБА_2 , яка вказала на те, що при проведенні співбесіди у неї не просили документи які свідчать про те, що вона є особою з інвалідністю, а також зазначила, що її не влаштовували умови праці.

Крім того, суд вважає за доцільне звернути увагу на те, що в Коментарях до даних про вакансію, які подаються разом зі Звітностю Інформація про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН ТОВ «РМЗ» вказано, що посада відкрита для осіб з інвалідністю, які не досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», режим роботи 5 денний робочий тиждень, характер виконуваної роботи постійний.

Отже, направляючи ОСОБА_2 для працевлаштування до ТОВ «РМЗ», Покровський міський центр зайнятості був обізнаний про те, що вакансія прибиральника службових приміщень відкрита саме для осіб з інвалідністю, а ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами праці.

Таким чином, посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_2 не були надані документи про встановлення інвалідності та він не мав можливості їх отримати, суд не приймає.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив ОСОБА_2 у працевлаштування з підстав того, що вона не відповідає вимогам.

Суд не приймає показання свідків, оскільки показання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 різняться, свідок ОСОБА_5 не могла надати чітких відповідей на питання суду.

Суд вважає, що показання свідків не можуть бути прийняті як належні та достовірні докази.

Також, з корінця направлення для працевлаштування № 0001002 від 17.03.2020 року (а.с. 77) встановлено, що ОСОБА_3 відмовилась від працевлаштування, оскільки її не влаштовували умови праці.

З огляду на вказані обставини, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду викладену у справі № 920/474/20 від 09.06.2021 року, який дійшов висновку, що виконанням нормативу робочих місць в розумінні статті 19 цього Закону вважається саме працевлаштування підприємством інвалідів, а не лише створення робочих місць для таких осіб, що зумовлено загальною спрямованістю законодавства про соціальний захист та реабілітацію інвалідів на забезпечення реалізації ними трудових прав та обов`язків нарівні з іншими працівниками без додаткових соціальних гарантій у сприянні їх працевлаштування.

Судом з матеріалів справи, а саме корінців направлення на працевлаштування, встановлено, що ОСОБА_3 відмовилась від працевлаштування на посаду, оскільки їй не підійшли умови праці, а ОСОБА_2 не відповідає вимогам.

Враховуючи позицію Верховного Суду у справі № 920/474/20 від 09.06.2021 року, суд вважає, що відповідачем не створено належних умов для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Також, суд вказує, що законодавець не покладає обов`язку на відповідача щодо пошуку осіб з інвалідністю для працевлаштування, при цьому зобов`язує працевлаштовувати таких осіб та створювати належні умови для роботи.

Враховуючи встановлені у ході розгляду справи обставини, суд приходить висновку, що дії відповідача щодо не працевлаштування осіб з інвалідністю, які були направлені на підприємством з Покровського міського центру зайнято свідчать про те, що підприємство не мало на меті приймати на роботу осіб з інвалідністю, але лише створювало таку посаду з метою уникнення застосування адміністративно господарського штрафу за невиконання нормативу робочих місць.

На підставі викладеного, суд приходить висновку, що відповідачем не вжитті належні заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю на спеціально створених для них робочих місцях та відсутність його вини у незайнятості таких вакансій особами з інвалідністю на кінець звітного 2020 року. Зважаючи на те, що відповідачем у 2020 році не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 1 робоче місце, наявні підстави для стягнення з останнього передбачених законодавством адміністративно-господарських санкцій в розмірі 70056,25 грн.

Стосовно вимоги позивача стягнути з відповідачу пеню у розмірі 588,42 грн., суд наголошує наступне.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів за місцем їх реєстрації як юридичних осіб до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, а порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки національного банку України за кожний календарний день прострочення.

Порядок нарахування пені та її сплати, затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 року N 223, встановлює механізм нарахування пені підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, які використовують найману працю, за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Пунктом 3.4 Порядку № 223 визначено, що нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).

Згідно п. 3.7 Порядку № 223 У поданій позовній заяві за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів до відповідної судової інстанції відділення Фонду розраховує суму пені на дату її подання.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 15.04.2021 року № 142-рш «Про розмір облікової ставки», з 16.04.2021 року встановлено облікову ставку у розмірі 7,5% річних, яка діє на день звернення з адміністративним позовом, тобто на 28.05.2021 року.

З матеріали справи встановлено, що позивачем здійснено розрахунок пенсі за прострочення відповідачем сплати адміністративно господарської санкції на 28.05.2021 року з урахуванням облікової ставки НБУ 7,5% річних за кожен день прострочення у сумі 588,42 грн.

Враховуючи те, що відповідачем порушено строк сплати адміністративно господарських санкцій у розмірі 70056,25 грн., суд приходить висновку про стягнення на користь позивача пені у розмірі 588,42 грн.

Отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод на користь Державного бюджету України адміністративно господарські санкції за невикористання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 70056,25 грн. та пеню у розмірі 588,42 грн.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод на користь Державного бюджету України адміністративно господарські санкції за невикористання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 70056,25 грн. та пеню у розмірі 588,42 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Ремонтно Механічний завод (, місцезнаходження: вул. Залізнична, буд. 189, м. Покровськ, Донецька область, 85300) на користь Державного бюджету України адміністративно господарські санкції за невикористання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 70056 (сімдесят тисяч п`ятдесят шість) гривень 25 копійок та пеню у розмірі 588 (п`ятсот вісімдесят вісім) гривень 42 копійки на р/р UA0005259 Донецьке ГУК/Покровський р-н/50070000, ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785, МФО 899998, код платежу 50070000, ЄДРПОУ відділення Фонду (стягувача) 13492430.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частина проголошена у судовому засіданні 07 вересня 2021 року в присутності представників позивача та відповідача.

Повний текст рішення складено та підписано 17 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.В. Олішевська