Справа № 400/2638/18
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.
15 вересня 2021 року
справа №400/2638/18
щодо відкриття провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі №400/2638/18 за позовом Публічного акціонерного товариства по газифікації та газопостачанню «Миколаївгаз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс ВПП ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
За змістом наведеної норми, суддя викладає окрему думку після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи.
Ухвалою від 03.08.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження у цій справі.
Станом на цей день касаційне провадження не закінчено, судове рішення за наслідками розгляду касаційної скарги не ухвалено.
Водночас 07.09.2021 Вища рада правосуддя ухвалила рішення №1942/0/15-21 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку", на підставі якого Верховний Суд видав Наказ від 07.09.2021 № 2419-К про відрахування судді ОСОБА_1. зі штату Верховного Суду.
Зазначена обставина унеможливлює подальшу участь судді ОСОБА_1. у розгляді справи № 400/2638/18, що має наслідком розгляд цієї справи спочатку іншим складом суду, який буде визначений в порядку, передбаченому статтею 31 КАС України. Такі обставини можуть унеможливити і подальшу участь у розгляді цієї справи суддів - учасників колегії, якими вирішувалося питання про відкриття касаційного провадження та, відповідно, позбавити права на викладення окремої думки - незгоди, висловленої при вирішенні процесуального питання.
Тому вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно питання поновлення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження при прийнятті рішення про відкриття касаційного провадження у цій справі.
Так, ухвалою від 03.08.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження за скаргою Офісу ВПП ДПС, одночасно поновивши строк на касаційне оскарження.
Однак, на моє переконання наведені скаржником причини не давали суду касаційної інстанції підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
На підставі відповідного клопотання Офісу ВПП ДФС Верховний Суд ухвалою від 16.01.2020 продовжив скаржникові строк для усунення виявленого недоліку на десять днів з дня вручення цієї ухвали суду.
В межах строку, встановленого судом, скаржник подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, однак, встановивши відсутність підстав для його задоволення, Верховний Суд ухвалою від 18.02.2020 касаційну скаргу повернув на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України (не усунення недоліків у встановлений судом строк). Копію цієї ухвали Офіс ВПП ДФС отримав 30.03.2020.
Вдруге Офіс ВПП ДФС направив касаційну скаргу лише 27.05.2020, однак, Верховний Суд ухвалою від 18.06.2020 її повернув як таку, що подана органом, у якого відсутні повноваження на звернення з касаційною скаргою на ухвалені у цій справі судові рішення, оскільки таке повноваження встановлено для виконання завдань і функцій контролюючого органу у зазначеній сфері. Копію цієї ухвали Офіс ВПП ДФС отримав 14.07.2020.
Звертаючись втретє 10.07.2020 з касаційною скаргою, Офіс ВПП ДПС просив суд поновити строк на касаційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2019. Таке клопотання Офіс ВПП ДПС обґрунтовував тим, що сплатити судовий збір було неможливо через арешт коштів та ускладнене фінансування.
Верховний Суд більшістю голосів дійшов висновку, що скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, відповідач навів обґрунтовані підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Вважаю, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Відповідно до статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
У цій справі при зверненні Офісу ВПП ДФС з касаційною скаргою вперше, що відбулося 28.11.2019, не було дотримано визначених законодавством умов щодо сплати судового збору за її подання. При цьому, у скаржника була можливість сплатити судовий збір в межах строку на касаційне оскарження судового рішення. Додатково скаржнику був наданий строк на сплату судового збору тривалістю десять днів з дня вручення йому копії ухвали Верховного Суду від 11.12.2019 - 26.12.2019, тобто з 27.12.2019 до 08.01.2020 (з урахуванням вихідних). Цей строк Офісу ВПП ДФС було продовжено на десять днів з дня вручення ухвали суду від 16.01.2020 - 30.01.2020, тобто з 31.01.2020 до 10.02.2020 (з урахуванням вихідних).
Однак, судовий збір Офіс ВПП ДФС так і не сплатив, що і стало підставою для повернення касаційної скарги.
Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважаю, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
У цій справі повторне звернення з касаційною скаргою відбулося 27.05.2020, тобто майже через два місяці з дня отримання копії ухвали суду від 18.02.2020 про повернення вперше поданої касаційної скарги (30.03.2020). Крім того, саме скаржником під час повторного звернення не було дотримано вимог процесуального закону, що стало підставою для повернення вдруге поданої касаційної скарги.
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень Офіс ВПП ДПС не зазначає об`єктивних обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із вимогами КАС України в межах встановлених законодавством строку та строку, додатково наданого судом.
Усталеною є судова практика Верховного Суду щодо питання оцінки поважності причин пропуску строку через неможливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору з огляду на відсутність у нього коштів для здійснення таких видатків. Верховний Суд неодноразово наголошував, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Сама ж по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України та наданого Судом строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
Вважаю, що оскільки необхідність сплати судового збору при поданні касаційної скарги встановлена законом, то відповідач, подаючи вперше касаційну скаргу без надання документа про сплату судового збору достеменно розумів про допущення ним порушень норм процесуального права. При цьому, у скаржника було достатньо часу для сплати судового збору за подання касаційної скарги (з 31.10.2019 до 10.02.2020), проте, станом на 18.02.2020 виявлений судом недолік касаційної скарги скаржник не усунув. Під час звернення з касаційною скаргою втретє у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник не зазначив і не надав доказів вжиття дієвих заходів по сплаті судового збору у вказаний період.
Відповідна сплата відбулася 23.06.2020, тобто поза межами як встановленого КАС України строку на касаційне оскарження судових рішень, так і додатково наданого Судом строку. Вважаю, що строк майже у дев`ять місяців після ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, що сплинув на момент подання касаційної скарги втретє, не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень.
Сукупність цих обставин свідчить про допущення скаржником необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на подання касаційної скарги з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України, касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на наведене, вважаю, що подану касаційну скаргу належало залишити без руху для надання скаржнику часу вказати інші поважні підстави для поновлення строку, оскільки наведені скаржником причини пропуску такого строку не є такими. Відповідно, у випадку відсутності інших (поважних) причин, у відкритті касаційного провадження належало відмовити відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України.
Суддя: М. М. Гімон