Справа № 474/682/21
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/682/21
Провадження № 2-а/474/7/21
Рішення

Іменем України

17.09.21 року смт. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції Стужука Віталія Юрійовича про скасування постанови про адміністративне стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

встановив:

06.09.2021р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції Стужука Віталія Юрійовича (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову інспектора Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції Стужука В.Ю. від 26 серпня 2021р., серії ЕАО № 4689946 у справі про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП (далі - оскаржувана постанова, справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.08.2021р. при виїзді ним з дому о 18.30 год., він провів повне технічне обстеження автомобіля ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_1 , автомобіль був повністю технічно справний і задні бризковики також були присутні.

Близько 19 год. позивач рухаючись на автомобілі по вул. Гоголя в с. Врадіївка на перехресті з вул. Торгова був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що позивач керував транспортним засобом в якого на момент руху був відсутній задній лівий бризковик, що є порушенням вимог п. 31.4.7 е ПДР України, і відповідач виніс постанову про притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП.

Позивач зазначив, що можливо під час їзди пошкодив та відірвав вказаний бризковик, але відразу це не помітив.

На думку позивача, це свідчить про відсутність вини та умислу у вчиненому правопорушенні.

В той же день позивач після вручення йому постанови, віднайшов біля АЗС по вул. Гоголя в смт. Врадіївка загублений бризковик та встановив на автомобіль, тобто усунув наслідки правопорушення.

При цьому позивач, посилаючись на приписи ст.ст. 6, 19 Конституції України, ст.ст. 9, 22, 245, 251, 268, 278-280 КУпАП, зазначає, що відповідачем було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, не роз`яснено його прав, не враховано всі обставини щодо вчинення адміністративного правопорушення, не враховані пояснення позивача, не встановлено вину позивач у вчиненні адміністративного правопорушення.

Також позивач вказує, що постанова не містить зазначення, які позивачем були порушенні стандарти, норми та правила.

Ухвалою суду від 06.09.2021р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 17.09.2021р.

13.09.2021р. відповідач подав відзив на позову заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із не доведенням обґрунтування позовних вимог.

Так відповідач зазначає, що твердження позивача зазначені у позовній заяві не відповідають дійсності, позовні вимоги є безпідставні та необґрунтовані, оскільки відповідно до постанови серії ЕАО № 4689946 від 26.06.2021р., о 19 год. 05 хв. водій ОСОБА_1 керував автомобілем на якому відсутній задній бризковик, що було зафіксовано на фотозйомці, чим порушив п.31.4.7 е Правил дорожнього руху, внаслідок чого відповідачем було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 340 грн.

Також відповідач вказує на те, що з рапортів відповідача та інспектора СРПП Відділення поліції №2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ст.лейтенанта Власюка І. вбачається, що 26.08.2021р. вони знаходячись на добовому чергуванні в складі СРПП, де під час патрулювання по смт. Врадіївка вул. Гоголя, Первомайського району Миколаївської області було зупинено автомобіль ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Автомобіль було зупинено за порушення ПДР, а саме ст.121 ч.1 КУпАП, п. 31.4.7 е ПДР України, після чого водію ОСОБА_3 було роз`яснено його права та обов`язки, та після чого на останнього було складено адміністративний матеріал та вручено копію постанови.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, з підстав зазначених в останньому, та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлений про час та місце судового розгляду, при цьому 17.09.2021р. звернувся до суду із заявою, в якій посилаючись на службову зайнятість, просив розглянути справу за його відсутністю, відзив на позовну заяву підтримує та просить суд його задовольнити.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 194 та ст. 205 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу без участі відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, ознайомившись з запереченнями відповідача проти позову та дослідив матеріали справи, судом встановлено таке.

26.08.2021р., о 19 год. 17 хв., відповідачем стосовно позивача складено оскаржувану постанову, в якій зазначено, що 26.08.2021р., о 19 год. 05 хв., в смт. Врадіївка по вул. Гоголя водій керував автомобілем на якому відсутній передбачений констркуцією транспортного засобу лівий бризковик, чим порушив п. 31.4.7 е Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. 00 коп.

В оскаржуваній постанові зазначено, що до останньої нічого не додавалося.

При цьому з оскаржуваної постанови не можливо встановити чи були роз`ясненні позивачу права визначені ст. 268 КУпАП, оскільки з наявних у матеріалах справи копій постанови не можливо прочитати зроблені власноручно позивачем запис у постанові, хоча останній стверджує, що він написав про роз`яснення йому права лише щодо судового оскарження.

Встановивши вказані обставини, суд приходить до такого висновку.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо

(неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 3 Закону України Про Національну поліцію (далі - Закон) визначено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ст. 18 Закону визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 35 Закону поліцейським надано право зупиняти транспортні засоби у

разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Як вбачається з оскаржуваної постанови позивача за порушення п.п. е п. 31.4.7 Правил дорожнього руху визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Підпунктом е п. 31.4.7 Правил дорожнього руху визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: відсутній передбачений конструкцією бампер або задній захисний пристрій, грязезахисні фартухи і бризковики.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, в тому числі, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ч. 1 ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, як документ, що засвідчує факти неправомірних дій і є одним із основних джерел доказів, складається по встановленій формі й повинен містити поряд з іншими обов`язковими даними також час вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції,

та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 1 та 2 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-4 цього Кодексу.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 172-9, 173, частиною третьою статті 178, статями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Пунктами, 3, 4, 5, 7-10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про

адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р. (далі - Інструкція), визначено, що поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені у статті 222 КУпАП.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП.

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи;

2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, визначених у статті 247 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Якщо при складанні протоколу (якщо складення протоколу передбачається КУпАП) особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не була належним чином повідомлена про місце і час розгляду справи, їй за місцем проживання (перебування), роботи надсилається повідомлення про запрошення до підрозділу поліції (додаток 4) на розгляд справи.

Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.п. 2 та 5 розділу ІV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Частиною 2 ст. 283 КУпАП визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає

відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).

Згідно додатку 5 до Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі повинна містити графу, в якій зазначено, що додається до постанови.

З конструкції ч. 1 ст. 121 КУпАП слідує, що склад адміністративного правопорушення щодо керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. І саме з цього моменту, у разі фіксації таких порушень Правил дорожнього руху, у поліцейського виникає обов`язок щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови за результатами її розгляду.

Однак оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

На підтвердження правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем надано фотознімок транспортного засобу ВАЗ 21063, д.н.з. НОМЕР_1 , яким зафіксовано відсутність заднього лівого бризковика на транспортному засобі позивача, рапорти відповідача та інспектора СРПП Відділення поліції №2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ст.лейтенанта Власюка І.

Водночас вказані докази судом не беруться до уваги, оскільки в оскаржуваній постанові зазначено, що до неї нічого не додавалося та вона не містить посилання на вказані докази, а відтак вказані докази не були предметом розгляду справи про адміністративне правопорушення. При чому зі змісту рапортів сліду, що вони були складенні та підписані після постановлення оскаржуваної постанови.

З огляду на вищевикладене слід зазначити, що відповідачем не надано жодних доказів чи адміністративних матеріалів, які стали підставою складення оскаржуваної постанови, на підтвердження правомірності останньої, в тому числі щодо роз`яснення позивачу прав, передбачених ст. 268 КУпАП.

При цьому оскаржувана постанова також не містить посилання на стандарти, норми та правила експлуатації транспортних засобів, які були порушенні позивачем.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні в справі Карелін проти Росії (Karelin v. Russia, заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) Європейського суду з прав людини розглянув ситуацію, коли національний суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення без участі сторони обвинувачення, ініціював дослідження доказів обвинувачення та за результатами дослідження доказів притягнув особу до відповідальності, уточнивши в судовому рішенні фабулу правопорушення, усунувши певні розбіжності та неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення. При цьому, за логікою Суду, за умови відсутності сторони обвинувачення та при наявності певної неповноти чи суперечностей, суду не залишилося нічого іншого, як взяти на себе функції сторони обвинувачення, самостійно відшукуючи докази винуватості особи, що становить порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції в частині дотримання принципу рівності сторін і вимог змагального процесу (за цих умов особа позбавлена можливості захищатися від

висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом, а навпаки вона має захищатися від обвинувачення, яке, по суті, судом підтримується).

Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

На підставі вищевикладеного суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що має суттєве значення для вирішення справи про адміністративне правопорушення по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином позовні вимоги позивач є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 139, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції Стужука Віталія Юрійовича про скасування постанови про адміністративне стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції Стужука В.Ю. від 26 серпня 2021р., серії ЕАО № 4689946 у справі про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, - закрити.

Судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп. віднести на рахунок

бюджетних асигнувань Відділення поліції № 2 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 17 вересня 2021 року.

Суддя Ф.Г. Сокол