Справа № 160/3229/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року Справа № 160/3229/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,
04.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу роботи позивача періоди роботи в колгоспі, які зазначені в архівній довідці №Б-67 від 03.11.2021, виданій КУ «Трудовий архів Солонянського району» Дніпропетровської області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з 30 листопада 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що у період часу з 1977 року по 1996 рік (періоди роботи, які не зараховуються відповідачем до страхового стажу), позивач працював в «Колгоспі імені Чкалова», який потім був приєднаний до колгоспу імені Карла Маркса, доказом про що є відповідні записи у належній йому трудовій книжці колгоспника №31, виданій 23.10.1981 колгоспом імені Карла Маркса Солонянського району Дніпропетровської області.
Позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню вказане рішення відповідача, оскільки з метою призначення пенсії позивачем було надано відповідачу оригінал трудової книжки колгоспника №31 виданої 23.10.1981 колгоспом імені Карла Маркса Солонянського району Дніпропетровської області, в якій містяться відповідні записи про періоди роботи, виконувану роботу, вироблені трудодні та інше. Записи у трудовій книжці збігаються із відомостями (даними) зазначеними у архівних довідках №Б-67, №Б-68 від 03.11.2020, виданих КУ «Трудовий архів Солонянського району», а архівна довідка №Б-б7 від 03.11.2020 містить лише не повне зазначення по-батькові позивача, однак формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
На думку позивача, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні бухгалтерських документів, в даному випадку книги обліку трудового стажу та заробітку колгоспників на підставі якої була видана архівна довідка № Б-67 від 03.11.2020, яка містить скорочення по-батькові позивача.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); розгляд справи по суті вирішено розпочати з 24.03.2021; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача та встановлено строк для їх подання до 23.03.2021.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
22.03.2021 до суду від відповідача надійшли матеріали пенсійної справи позивача та відзив на позов, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити в їх задоволенні.
В обґрунтування заявленої правової позиції відповідачем було зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до відділу обслуговування громадян із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 статті 26 Закону України 1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон).
Відповідач зазначає, що згідно частини 1 статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року не менше 27 років. Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсії.
На думку відповідача, неможливо зарахувати стаж роботи в колгоспі, оскільки згідно довідки № Б- 67 від 03.11.2020 в архівних документах колгоспу «имени «Чкалова» (так в документі) по-батькові позивача скорочено «Павл.», та не співпадає з паспортними даними. Розглянувши всі надані документи та враховуючи данні реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідач дійшов висновку, що загальний страховий стаж складає 14 років 3 місяці 13 днів при необхідних 27 роках, тому було відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст. 26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вказує, що діє в межах повноважень, згідно діючого законодавства.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Солонянським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.
30.11.2020 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком з відповідним пакетом документів.
Відповідач у листі також посилався на те, що неможливо зарахувати позивачеві стаж роботи в колгоспі, оскільки згідно довідки №Б-67 від 03.11.2020 в архівних документах колгоспу «имени «Чкалова» (так в документі) по-батькові позивача скорочено «Павл.», та не співпадає з паспортними даними. Розглянувши всі надані позивачем документи та враховуючи данні реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 14 років 3 місяці 13 днів при необхідних 27 роках, тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
У статті 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV).
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз.1 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення страхового (загального) стажу.
Згідно з пунктами 1, 2 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі Основні положення № 310) трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Відповідно до пункту 5 Основних положень № 310 до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 6 Основних положень № 310 визначено, що всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою. Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу.
Згідно з пунктом 8 Основних Положень № 310 трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (п. 13 Основних положень № 310).
Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).
Як вбачається з трудової книжки колгоспника №31, виданої 23.10.1981 колгоспом ім. Карла Маркса, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Позивач:
- у 1977 році прийнятий у члени колгоспу ім. Карла Маркса та працював шофером та трактористом;
- з 1978 року по 1980 служба в Радянській армії;
- 12.10.1981 звільнений з членів колгоспу ім. Карла Маркса згідно поданої заяви;
- 07.06.1984 прийнятий у члени колгоспу ім. Карла Маркса та працював трактористом;
- у зв`язку з руйнуванням колгоспу ім. Карла Маркса вибув по переведенню з 28.02.1989 в колгосп ім. Чкалова, де працював трактористом;
- 31.12.1996 звільнений з членів колгоспу ім. Чкалова згідно поданої заяви.
У трудовій книжці також зазначено про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, тобто кількість вироблених трудоднів, а саме зазначено, що ОСОБА_1 відпрацював:
- за 1978 рік кількість відроблених людиноднів за рік 38, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 260;
- за 1978 рік кількість відроблених людиноднів за рік 117, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 260;
- 1979-1980 роки служба в Радянській Армії;
- за 1981 рік (по 12.10.1981) кількість відроблених людиноднів за рік 143, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 280;
- за 1984 рік (з 07.06.1984) кількість відроблених людиноднів за рік 155, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 150;
- за 1985 рік кількість відроблених людиноднів за рік 288, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 280;
- за 1986 рік кількість відроблених людиноднів за рік 283, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 280;
- за 1987 рік кількість відроблених людиноднів за рік 280, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 280;
- за 1988 рік кількість відроблених людиноднів за рік 295, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 280;
- за 1989 рік (в колгоспі ім. Карла Маркса) кількість відроблених людиноднів за рік 38, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 50;
- за 1989 рік (в колгоспі ім. Чкалова) кількість відроблених людиноднів за рік 250, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 230;
- за 1990 рік кількість відроблених людиноднів за рік 285, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 280;
- за 1991 рік кількість відроблених людиноднів за рік 287, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 270;
- за 1992 рік кількість відроблених людиноднів за рік 276, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 270;
- за 1993 рік кількість відроблених людиноднів за рік 281, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 270;
- за 1994 рік кількість відроблених людиноднів за рік 296, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 270;
- за 1995 рік кількість відроблених людиноднів за рік 280, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 270;
- за 1996 рік кількість відроблених людиноднів за рік 163, при встановленому мінімумі трудоднів (або людиноднів за рік) 161.
В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність необхідного страхового стажу на дату звернення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 1977 року по 1996 року в колгоспах ім. Карла Маркса та ім. Чкалова із посиланням на те, що згідно довідки №Б-67 від 03.11.2020 в архівних документах колгоспу «Імені Чкалова» скорочене по батькові позивача « ОСОБА_2 » та не співпадає з паспортними даними.
Так, відповідно до довідки від 03.11.2020 №Б-67, виданої комунальною установою «Трудовий архів Солонянського району», по документам архівного фонду «Колгосп ім. Чкалова» в книгах обліку трудового стажу та заробітку значиться «Благодатский Василий Павл.» - так в документах. По наявних документах працював з 1977-1978 рр., в 1981 р, з 1984-1996рр.
У зазначеній довідці вказана кількість вироблених трудоднів, трудова участь у колгоспному виробництві, яка співпадає із відомостями трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 . Крім того, у довідці наявне посилання, що встановлений мінімум вихододнів за 1977-1978рр не вказано.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірні періоди роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці колгоспника від 23.10.1981 №31, засвідчені підписами уповноважених осіб (голови колгоспу та головн., старшого бухгалтера колгоспу) та містять відповідні печатками колгоспів ім. Карла Маркса та ім. Чкалова, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що позивач працював у вказані періоди.
Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Записи у трудовій книжці позивача містять повну інформацію щодо періоду його роботи з 1977 року по 1996 року в колгоспах ім. Карла Маркса та ім. Чкалова з інформацією про встановлений мінімум трудової участі та фактичну кількість здійснених позивачем вихододнів.
Разом із тим, суд зауважує, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 року у справі №593/283/17, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.
Крім того, оскільки у позивача наявна трудова книжка з відповідними записами про стаж роботи у спірний період, позивачу не потрібно додатково підтверджувати пільговий стаж роботи довідками з місця роботи або архівних установ.
Водночас, під час судового розгляду справи судом встановлено, що в іншій довідці від 03.11.2020 №Б-68, яка також видана комунальною установою «Трудовий архів Солонянського району», по документам архівного фонду «Колгосп ім. Чкалова» та була надано до заяви про призначення пенсії відповідачу, вказано, що по документам архівного фонду «Колгосп ім. Чкалова» в книгах обліку розрахунків по зарплаті заробітку значиться з 1989-1993 рр. « ОСОБА_1 » - так в документах, що додатково свідчить про те, що позивач працював у спірний період.
Суд вважає, що скорочення по-батькові позивача в одній з архівних довідок, за наявності належних записів в трудовій книжці колгоспника, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення внутрішньої документації підприємства (зокрема, книг обліку трудового стажу та заробітку колгоспників).
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Суд також зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
При цьому, суд враховує, що позивач у 1977 та 1989 роках в колгоспі ім. Карла Маркса не виконував встановленого мінімуму трудових днів (38 днів при встановленому мінімумі 260 днів та 38 днів при встановленому мінімумі 50 днів відповідно), проте трудова книжка колгоспника від 23.10.1981 №31 не містить записів щодо поважності невиконання встановленого мінімуму трудової участі позивачем у зазначені роки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі ч.2 ст.56 Закону №1788-XII період роботи ОСОБА_1 у 1977 та 1989 роках в колгоспі ім. Карла Маркса підлягає зарахуванню до стажу роботи за фактичною тривалістю.
Разом із цим, з трудової книжки колгоспника від 23.10.1981 №31 вбачається, що невиконання ОСОБА_1 у колгоспі ім. Карла Маркса встановленого мінімуму трудових днів у 1978 та 1981 роках (117 днів при встановленому мінімумі 260 днів та 143 днів при встановленому мінімумі 280 днів відповідно) пов`язується із проходженням служби в Радянській Армії.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 1977 року по 1996 року в колгоспах ім. Карла Маркса та ім. Чкалова за фактичною тривалістю.
Оскільки відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного періоду роботи до пільгового стажу, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.
Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 1977 року по 1996 року в колгоспах ім. Карла Маркса та ім. Чкалова за фактичною тривалістю.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком з 30.11.2020, суд зазначає, що процедурі нарахування та виплати пенсії за віком передує процедура її призначення.
При цьому, суд звертає увагу, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачем не проводився розрахунок загального страхового стажу позивача з урахуванням періоду, врахованого судом у цьому рішенні, та відповідно не призначалась пенсія за віком ОСОБА_1 , то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію.
Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволенні позовних вимог в цій частині.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 30.11.2020 про призначення пенсії та провести розрахунок стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).
Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 04.02.2021 №23, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 681,00 грн.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового (страхового) стажу період роботи з 1977 року по 1996 року в колгоспах ім. Карла Маркса та ім. Чкалова за фактичною тривалістю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2020 року про призначення пенсії та провести розрахунок загального трудового (страхового) стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня нуль копійок).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно