Справа № 369/7453/21
Суддя: Янченко А. В.
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/7453/21
Провадження № 2-а/369/144/21
РІШЕННЯ

Іменем України

20.09.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В. за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у місті Києві адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві страшного лейтенанта поліції Щербини М.С., Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Соловйов Є.В. з адміністративним позовом до інспектора 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції Щербини Максима Сергійовича, третя особа - Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно заявлених вимог представник позивача просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН № 4282471 від 30.05.2021 року інспектора 7 роти3 батальйону УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Щербини М.С. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі за ч.1 ст. 122 КУпАП; закрити провадження у даній справі про адміністративне правопорушення.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що постановою інспектора 7 роти 3 батальйону УПП у м. Києві Щербини М.С. серії ЕАН № 4282471 від 30.05.2021 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 (триста сорок) гривень. З даної постанови вбачається, що Позивач, 30.05.2021 року о 15.32 по Пр-ту Перемоги, 20 в м. Києві керував транспортним засобом Nissan Bluebird д.н.з. НОМЕР_1 , що був переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме зменшений дорожній просвіт (кліренс), змінені колеса автомобіля, змінені кріпленні коліс, змінений кут розвалу сходження коліс, чим порушив вимоги п. 31.3 «а» Правил Дорожнього руху України.

Із доводів, викладених в позовній заяві, вбачається, що 30 травня 2021 року Позивач керував транспортним засобом Nissan Bluebird, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на вказаному автомобілі в напрямку від станції метро «Університет» КП «Київський метрополітен» до Автодрому «Чайка», зупинився на світлофорі біля Цирку, та з лівого боку від нього зупинився автомобіль екіпажу патрульної поліції. Невдовзі на зелений сигнал світлофора Позивач та екіпаж патрульної поліції синхронно розпочали рух, після чого приблизно через 300 метрів автомобіль поліцейських увімкнув проблисковий маячок із вимогою зупинки. Після зупинки транспортного засобу Позивача, до нього підійшов інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 і одразу почав впевнювати Позивача начебто в тому що його авто переобладнане, колеса автомобіля не належать даному автомобілю, не входять до його комплектації. На вимогу Позивача надати докази таких припущень інспектора, відповіді не надійшло, для здійснення окремих замірів, відібрання зразків експерт/спеціаліст працівниками УПП також не викликався.

В подальшому спілкуванні з Відповідачем-2, він так і не зміг і пояснити Позивачеві законну причину його зупинки, та яким чином він визначив що автомобіль Позивача в дійсності переобладнаний, адже на вимогу працівника поліції всі технічні документи на автомобіль Позивачем було надано, та останні цілком і повністю відповідали його дійсній комплектації. Для подальшого уникнення конфлікту з інспектором Позивач, під тиском працівників поліції та погрозою евакуації транспортного засобу (за словами Відповідача-1 просто через фактичну наявність керма з правого боку), адміністративного затримання водія до трьох годин, був змушений надати документи для складення відносно нього адміністративного матеріалу.

На його думку відповідачем-1 було порушено вимог ст. 280 КУпАП, в зв`язку із чим постанова є незаконною, оскільки не відображає суть правопорушення. Оскаржувана постанова не містить жодних посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис вчинення адміністративного правопорушення, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм Правил дорожнього руху. Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції України, інспектора 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в місті Києві Щербини Максима Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматизованому режимі серії ЕАН №4282471 від 30.05.2021 року, постановлено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач-1 інспектор 3 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві рядового поліції Сокол М.В., представник співвідповідача Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву не скористались.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п.1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності. Рішення відповідача - постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Судом встановлено, що 30 травня 2021 року, о 15 годині 32 хвилини, інспектором 7 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в м.Київ старшим лейтенантом поліції Щербиною М.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАН № 4282471, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Виходячи зі змісту оскаржуваної постанови, Позивач 30.05.2021 року о 15.32 по Пр-ту Перемоги, 20 в м. Києві керував транспортним засобом Nissan Bluebird д.н.з. НОМЕР_1 , що був переобладнаний без відповідного дозволу поліції, а саме зменшений дорожній просвіт (кліренс), змінені колеса автомобіля, змінені кріпленні коліс, змінений кут розвалу сходження коліс, чим порушив вимоги п. 31.3 «а» Правил Дорожнього руху України.

Згідно ч. 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

У відповідності до ч. 2 ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП розглядають органи внутрішніх справ (Національна поліція) та накладають стягнення.

Нормою статті 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Оскаржувана постанова складена 30 травня 2021 року. Адміністративний позов направлено до суду 02 червня 2021 року. За таких обставин позивач звернувся до суду із позовом у строки, передбачені статтею 289 КУпАП.

Нормою частини 1 статті 6 Закону України «Про Національну поліцію» закріплено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини 1 статті 7 цього Закону під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначені основні повноваження поліції. Поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частин 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване відповідачем не в автоматичному режимі.

Процедура оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачена Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Пунктом 31.1 ПДР України регламентовано, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації, при цьому - згідно до п.31.3 «А» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху (поняття переобладнання визначене у ст. 32 Закону України «Про дорожній рух»)

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст.ст.283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Слід зазначити, що Позивач надав працівникові УПП у м. Києві всі докази відповідності технічного стану автомобіля Nissan Bluebird, д.н.з. НОМЕР_1 , вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Натомість, інспектор поліції виніс оскаржувану постанову ґрунтуючись лише суб`єктивними припущеннями, не проводячи будь-яких вимірювань, креслень, досліджень, не викликаючи експертів, спеціалістів в галузі автотехніки, прийшов до практично нічим не підтвердженого висновку про факт переобладнання автомобіля Nissan Bluebird, д.н.з. НОМЕР_1 (тим більше зміну коліс/кріплення коліс, зміну кута розвалу сходження коліс що може бути визначено лише експертним шляхом).

Отже, поліцейським Щербиною М.С. (Відповідач-1) у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо). Саме таких висновків за наслідками оцінки подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 08.07.2020 у справі №463/1352/16-а.

Частиною 5 статті 258 КУпАП передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому правопорушення (у разі його вчинення) повинно бути належним чином зафіксоване. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення повинно компенсуватись іншими належними та допустимими доказами вчинення правопорушення, оскільки протокол є, зокрема, не лише засобом фіксації вчинення правопорушення, а й доказом дотримання (недотримання) посадовою особою, яка його складає, процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Проте, у постанові про адміністративне правопорушення від 30 травня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення відсутні будь-які посилання на докази, на яких ґрунтується рішення інспектора 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції Щербини М.С. про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам статей 251, 283 КУпАП, обґрунтування Позивача знайшли своє підтвердження під час дослідження доказів, відповідачами не надано належних та достовірних доказів на спростування обставин на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже заявлена позивачем вимога про визнання протиправною постанови не підлягає задоволенню, оскільки не відповідає завданням адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав позивача.

Належним способом відновлення прав ОСОБА_1 на захист яких був поданий цей адміністративний позов, є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30 травня 2021 року серії ЕАН № 4282471 та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 192 КАС України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454,00 грн.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1. ч. 3 ст. 132 КАС України)

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12 вересня 2018 року у справі №810/4749/15 зазначив, що з аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2018 року у справі № 826/856/18 зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Державна реєстрація адвокатського бюро здійснюється у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом. Адвокатське бюро має самостійний баланс, може відкривати рахунки у банках, мати печатку, штампи і бланки із своїм найменуванням. Про створення, реорганізацію або ліквідацію адвокатського бюро адвокат, який створив адвокатське бюро, протягом трьох днів з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців письмово повідомляє відповідну раду адвокатів регіону. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

05 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Євгена Соловйова «Артеміда» укладено договір про надання правничої допомоги № ММЄ 05/02/2021.

На підставі даного договору, адвокатським бюро «Артеміда» 27 квітня 2021 року видано ордер серії АА № 1079536 на надання правової (правничої) допомоги адвокатом Соловйовим Є.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5230 від 29 серпня 2012 року).

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 31 травня 2021 року до договору про надання правничої допомоги № ММЄ 05/02/2021 від 05 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро Євгена Соловйова «Артеміда», відповідно до наказу № 1 від 01 липня 2019 року, з урахуванням складності справи, потенційно можливого витраченого адвокатом часу, значення справи, сторони погодили, що гонорар адвоката (вартість послуг надання правничої допомоги) при представництві замовника в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 7 роти 3 батальйону УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Щербини М.Є. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4282471 від 30.05.2021 року відносно ОСОБА_1 за ст. 121 частиною 1 КУпАП, здійснюється за наступними тарифами: складення позовної заяви (в тому числі - збір адвокатом доказів, їх аналіз) замовника до інспектора 7 роти 3 батальйону УПП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Щербини М.Є. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4282471 від 30.05.2021 року відносно ОСОБА_1 за ст. 121 ч. 1 КУпАП - 2 000,00 грн.

Згідно квитанції від 01 червня 2021 року ОСОБА_1 на рахунок адвокатським бюро Євгена Соловйова «Артеміда» здійснено оплату за договором про надання правничої допомоги № ММЄ- 05/02/2021 в розмірі 2 000,00 грн.

Як убачається з акту виконаних робіт № 1 від 01 червня 2021 року до договору про надання правової допомоги № ММЄ-05/02/2021 загальна вартість наданих послуг за договором становить 2 000,00 грн.

Враховуючи, що позов задоволено частково, беручи до уваги обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат позивача, суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає стягненню понесені останнім судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 121, 222, 251, 258, 276, 283, 284 КУпАП, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, статтями 5, 19, 20, 72, 77, 90, 241-246, 286 КАС України, суд-

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до інспектора 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції Щербини М.С. (місцезнаходження: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9), Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора 7 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції Щербини Максима Сергійовича серія ЕАН №4282471 від 30 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.В. Янченко