Справа № 320/5251/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5251/20 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.03.2020.

Позов обґрунтовано тим, що спірним податковим повідомленням-рішенням до нього застосовані штрафні санкції в розмірі 520 198,38 грн. за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ за грудень 2018 року, січень та лютий 2019 року, у той час як вина позивача у несвоєчасній сплаті податкового зобов`язання відсутня.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області № від 24.03.2020.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у разі несплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у визначений законом строк законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

При цьому, на думку апелянта, право на отримання підприємством субвенції не впливає на обов`язок платника податку своєчасно зареєструвати податкові накладні та здійснити оплату сум податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

Також апелянт просить здійснити заміну відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області () на Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління ДФС у Київській області, водночас Головне управління ДФС у Київській області реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Київській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу (пункт 1). Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби (пункт 2).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 ліквідовано юридичні особи публічного права - територіальні органи Державної податкової служби, зокрема Головне управління ДПС у Київській області.

Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України - Головне управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797).

У відповідності до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає зазначене клопотання таким, що підлягає задоволенню, тому слід замінити сторону - Головне управління Державної фіскальної служби у Київській області () на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797).

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що судовими рішеннями у справі №810/1728/18 Товариством з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» не з власної волі не здійснювалось перерахування податкових зобов`язань до бюджету, і тому вини у несплаті податкових зобов`язань немає.

Окрім того, позивач звертає увагу на те, що накладення штрафних санкцій за порушення податкового законодавства напряму пов`язане з бездіяльністю контролюючого органу, тому податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» зареєстровано як юридична особа 28.02.2012, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2018 року (подана 18.01.2019, реєстраційний номер ) позивачем задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету, у розмірі 1939220 грн.

Згідно податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2019 року (подана 19.02.2019, реєстраційний номер ) позивачем задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету, у розмірі 1077221 грн.

У подальшому, відповідно до податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2019 року (подана 19.03.2019, реєстраційний номер ) позивачем задекларовано позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету, у розмірі 1992986 грн.

У свою чергу, Головним управлінням ДПС у Київській області було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих Товариством з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» у податковій звітності, сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість та з питання несвоєчасної реєстрації податкових накладних в ЄРПН, за результатами якої було складено Акт від 04.03.2020 №681/50-04/38010130.

Згідно вказаного Акту перевірки контролюючий орган дійшов до висновку про порушення ТОВ «Білоцерківвода» вимог п.57.1 ст. 57 та п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України у вигляді несвоєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість за такими податковими деклараціями:

1) від 18.01.2019 №: на 363 дня: дата сплати 28.01.2020, сума боргу 16992,35 грн.; на 359 днів: дата сплати 24.01.2020, сума боргу 10000 грн.

2) від 19.02.2019 №: на 333 дня: дата сплати 28.01.2020, сума боргу 364852,75 грн.; на 334 дня: дата сплати 29.01.2020, сума боргу 400000 грн.; на 335 днів: дата сплати 30.01.2020, сума боргу 312368,25 грн.

3) від 19.03.2019 №: на 331 день: дата сплати 24.02.2020, сума боргу 168834,25 грн.; на 334 дня: дата сплати 27.02.2020, сума боргу 350000 грн.; на 333 дня: дата сплати 26.02.2020, сума боргу 777944,30 грн.; на 332 дня: дата сплати 25.02.2020, сума боргу 200000 грн.

Як наслідок, відповідачем 24.03.2020 було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ були застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 520 198,38 грн.

За результатом адміністративного оскарження цього податкового повідомлення-рішення воно було залишено без змін, про що свідчить рішення ДПС України від 27.05.2020 №17275/6/99-00-08-05-05-06.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Головне управління ДПС у Київській області, приймаючи спірне податкове повідомлення-рішення № від 24.03.2020, яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 520 198,38 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, порушило права позивача як платника податків, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України визначено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу, порядок надання податкової декларації з ПДВ та строки розрахунків з бюджетом визначені в статті 203 Податкового кодексу України.

За правилами цієї статті податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 ПК України (у редакції станом на момент прийняття відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення) у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

У той же час, судом першої інстанції вірно відмічено, що згідно зі статтею 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIII установлено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється із загального фонду державного бюджету в обсязі, що відповідає обсягу надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму цього розстроченого (відстроченого) боргу), та спеціального фонду державного бюджету за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 цього Закону, що сплачуються підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на суму заборгованості, що не була відшкодована станом на 1 січня 2016 року, з урахуванням проведених у минулих роках розрахунків.

У свою чергу, механізм погашення заборгованості перед бюджетом для підприємств, до яких, зокрема, належить позивач, урегульовано положеннями Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 (надалі - Порядок №332).

Відповідно до пункту 1 Порядку №332 субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Перерахування субвенції здійснюється на суму різниці між фактичною вартістю та тарифом, що утворилася до 1 січня 2016 року і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків (пункт 2 Порядку №332).

Пунктом 3 Порядку №332 передбачено, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору. Примірний договір про організацію взаєморозрахунків наведений у додатку 2.

У додатку 2 Порядку №332 визначено примірний договір про організацію взаєморозрахунків, а пунктом 11 розділу «Порядок проведення взаєморозрахунків» передбачено, що сторона остання перераховує до загального (спеціального) фонду державного бюджету кошти, зокрема, для: погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу).

Отже, субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між витратами, понесеними в результаті надання підприємством відповідних комунальних послуг, та встановленими тарифами.

Водночас проведення взаєморозрахунків із погашення заборгованості можливе лише на підставі договору, який укладається підприємствами, що, зокрема, надавали послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості, та шляхом послідовного виконання зобов`язань учасниками розрахунків. Крім того, за умовами такого договору сторона може перераховувати до загального (спеціального) фонду державного бюджету кошти, зокрема, для погашення податкового боргу з податку на додану вартість.

Тобто, проведення взаєморозрахунків із погашення заборгованості можливе лише на підставі договору та шляхом послідовного виконання зобов`язань учасниками розрахунків.

Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №820/4728/17.

Як свідчать матеріали справи, між Головним управлінням Державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Білоцерківської міської ради, Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради та ТОВ Білоцерківвода укладено договори про організацію взаєморозрахунків, а саме: договір № 03/332 від 07.08.2017 на суму 8 221 700,00 грн. та договір № 12/332 від 05.12.2017 на суму 1 641 600,00 грн.

Зі змісту вказаних договорів № 03/332 від 07.08.2017 та № 12/332 від 05.12.2017, розроблених на основі примірного договору про організацію взаєморозрахунків, затвердженого Постановою № 332, вбачається, що процедура з перерахування суми коштів виглядає наступним чином:

1) Казначейство на підставі рішення Мінфіну перераховує стороні - Головному управлінню Державної казначейської служби у Київській області договору про організацію взаєморозрахунків кошти, визначені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

2) Головне управління Державної казначейської служби у Київській області перераховує отримані кошти на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації.

3) Департамент фінансів Київської облдержадміністрації, в свою чергу, перераховує дану суму коштів на рахунок Фінансового управління Білоцерківської міської ради.

4) Фінансове управління Білоцерківської міської ради перераховує дану суму коштів на рахунок Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради.

5) Лише після перерахування Департаментом житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради коштів на спеціальний рахунок підприємства, який відкрито в ГУ БЦ ДКСУ в Київській області, ТОВ «Білоцерківвода» перераховує отримані за договором про організацію взаєморозрахунків кошти до загального фонду державного бюджету для погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу.

При цьому, в пункті 10 цих договорів зазначено, що з метою виконання договору сторони зобов`язуються, серед іншого, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

У зв`язку із укладенням вищевказаних договорів про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок та строки погашення податкової заборгованості позивача перед державним бюджетом з ПДВ на загальну суму 9 863 300,00 грн., за рахунок перерахування на користь позивача з державного бюджету цільових субвенцій з різниці в тарифах, на суму 9 863 300,00 грн., які мали б спрямуватись позивачем до державного бюджету для погашення вищевказаного податкового зобов`язання.

Таким чином, погашення податкового боргу позивача мало б відбуватись на підставі договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах, як передбачено Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України №332.

Однак, Міністерством фінансів України, у порушення пункту 8 Порядку №332, не було прийнято рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до визначених вище договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 та не доведено їх до Казначейства, внаслідок чого виникли обставини, які позбавили позивача можливості своєчасно розрахуватися з бюджетом в установленому Урядом порядку, що призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобов`язань останнього.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач не заперечує факт несвоєчасної сплати грошових зобов`язань з податку на додану вартість за грудень 2018 року, січень та лютий 2019 року, однак така ситуація спричинена значною заборгованістю держави перед ТОВ «Білоцерківвода» з різниці між встановленими тарифами на водопостачання та водовідведення і фактичною вартістю послуг.

У свою чергу, станом на день подання позову умови вищевказаних договорів про організацію взаєморозрахунків виконані не були, кошти позивачу не повернуті, що призвело до прострочення сплати узгоджених сум з податку на додану вартість.

При цьому, невиконання сторонами умов договорів № 03/332 від 07.08.2017 та №12/332 від 05.12.2017 підтверджується судовими рішеннями.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та недоведення цього рішення до відома Казначейства. Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України. Зобов`язано Державну казначейську службу України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну, у сумі 8221700 грн. за договором №03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1641600 грн. за договором №12/332 від 05.12.2017. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області виконати свої зобов`язання за договором № 03/332 від 07.08.2017 та за договором № 12/332 від 05.12.2017, перерахувати отримані від Державної казначейської служби України кошти у сумі 8 221 700,00 грн. за договором № 03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1 641 600, 00 грн. за договором № 12/332 від 05.12.2017 на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації.

Згідно частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що рішеннями у справі №810/1728/18 підтверджено факт невиконання сторонами належним чином умов договорів № 03/332 від 07.08.2017 та № 12/332 від 05.12.2017, що призвело до неотримання позивачем сум субвенцій, призначених для погашення податкового боргу з податку на додану вартість, який виник у зв`язку з різницею між фактичною вартістю послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

У свою чергу, відповідач не надав суду доказів виконання вищевказаного рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 та отримання позивачем відповідних сум субвенцій.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наданого витягу з електронного кабінету платника податків про нарахування податку на додану вартість за даними декларацій за грудень 2018 року, січень та лютий 2019 року після самостійного визначення платником податків грошового зобов`язання з ПДВ за грудень 2018 року сальдо розрахунків склало -22441069,21 грн., за січень 2019 року -20559213,24 грн., за лютий 2019 року -1326825,97 грн.

У відповідності до витягів з електронного кабінету платника податків про сплату податку на додану вартість за період з 01.01.2019 по 30.06.2020 за рахунок сплачених позивачем поточних платежів сума податкового боргу зменшувалася у порядку календарної черговості його виникнення, що свідчить про те, що несвоєчасна сплата позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ (що було підставою для застосування до позивача штрафних санкцій за спірним податковим повідомленням-рішенням) виникла у зв`язку з невиконанням державою своїх зобов`язань за вищевказаними договорами № 03/332 від 07.08.2017 та № 12/332 від 05.12.2017.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що накладенні на позивача штрафу у розмірі 520 198,38 грн. за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, є неправомірним, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 24.03.2020 підлягає скасуванню.

Посилання апелянта на судові рішення Верховного Суду, зокрема у справі №520/3640/19 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спірні правовідносини стосувались саме несвоєчасної реєстрації податкових наклданих, у той час як предметом розгляду даної справи є застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача у справі - Головне управління Державної податкової служби у Київській області () на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797).

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук