Справа № 240/933/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення позовної заяви

15 вересня 2021 року м. Житомир справа № 240/933/21

категорія 106020000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Шимонович Р.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду обгрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, позивач подав до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обгрунтовано тим, що з метою захисту своїх прав, позивач письмово звертався до командира військової частини НОМЕР_2 та начальника Генерального штабу ЗСУ, але отримував формальні листи-відповіді від 07.02.2020 року та 30.03.2020 року про порушення таких прав. Крім того, відмітив, що 20.07.2020 року звернувся до Головного командного центру ЗСУ (військова частина НОМЕР_3 ) зі скаргою до комісії під головуванням заступника начальника об`єднаного штабу військової частини НОМЕР_2 генерал майора ОСОБА_2 у якій особисто виклав думку, відносно неправомірності застосування кратності при притягненні позивача до матеріальної відповідальності. Зауважив, що про порушення свої прав та неможливості досудового врегулювання спору позивач дізнався 31.07.2020 року з акту передачі-прийняття військової частини затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України. Також, зауважив, що з 17.11.2020 року по 04.12.2020 року, з 04.01.2021 року по 12.01.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі в м. Житомирі. На підставі викладеного, просив визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 02.07.2021 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, продовжено строк залишення без руху позовної заяви та надано термін для подання до суду клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду та надання доказів поважності причин пропуску такого строку.

На виконання вимог вказаної ухвали суду, позивач подав клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке мотивував тим, що був позбавлений права дистанційно звернутися за правовою допомогою або подати позов самостійно. Зауважив, що на той час виконував обов`язки по захисту незалежної України, був обмежений у пересуванні за межами військової частини та територією держави.

Розглянувши клопотання та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Слід зазначити, що суд може встановити наявність підстав для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала позовну заяву. При цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі підтверджені належними доказами обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Поважність причин пропуску строку звернення до суду суд оцінює у кожному конкретному випадку з метою визначення правових наслідків.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Судом встановлено, що позивач про порушення своїх прав мав змогу дізнатися у лютому 2020 року та березні 2020 року отримавши листи-відповіді Військової частини НОМЕР_1 від 07.02.2020 року та Військової частини НОМЕР_2 від 30.03.2020 року, натомість до суду з даним позовом позивач звернувся лише у січні 2021.

У поданому клопотанні про поновлення строку звернення до суду від 18.02.2021 року позивач зазначив, що з метою захисту своїх прав, позивач письмово звертався до командира військової частини НОМЕР_2 та начальника Генерального штабу ЗСУ, але отримував формальні листи-відповіді від 07.02.2020 року та 30.03.2020 року про порушення таких прав. Крім того, відмітив, що 20.07.2020 року звернувся до Головного командного центру ЗСУ (військова частина НОМЕР_3 ) зі скаргою до комісії під головуванням заступника начальника об`єднаного штабу військової частини НОМЕР_2 генерал майора ОСОБА_2 у якій особисто виклав думку, відносно неправомірності застосування кратності при притягненні позивача до матеріальної відповідальності. Зауважив, що про порушення свої прав та неможливості досудового врегулювання спору позивач дізнався 31.07.2020 року з акту передачі-прийняття військової частини затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Однак, таке твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки про порушення своїх прав позивач мав змогу значно раніше.

Щодо поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), яка, на думку позивача, вплинула на строки подання позовної заяви, суд відмічає, що сам факт встановлення карантину не може слугувати причиною для поновлення процесуального строку звернення до суду, а можливість поновлення процесуального строку визначається у взаємозв`язку зі встановленням поважності причин пропуску строку та їх зумовленості обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, які свідчать про неможливість звернення, а також не доведено, що вчинення відповідної процесуальної дії зумовлений саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

На думку суду, лише зазначення обставини про дію карантинних заходів не є достатньою мотивацією щодо об`єктивної неможливості звернення до суду в межах строку звернення.

Разом з тим, позивач звертав увагу суду на те, що з 17.11.2020 року по 04.12.2020 року, з 04.01.2021 року по 12.01.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні у військовому шпиталі в м. Житомирі.

Проте, суд зазначає, що, враховуючи навіть перебування позивача на стаціонарному лікуванні, позивачем не надано жодного обґрунтування та доказу неможливості звернення до суду в період до 17.11.2020 року, з 05.12.2020 року по 03.01.2021 року, з 13.01.2021 року.

У поданому клопотанні про поновлення строку звернення до суду від 04.08.2021 року позивач зазначив, що на той час виконував обов`язки по захисту незалежної України, був обмежений у пересуванні за межами військової частини та територією держави.

Однак, суд відмічає, що позивачем не підтверджено вказане належними доказами, які свідчать про неможливості звернутись з позовною заявою у строки, визначені вимогами КАС України.

Більше того, позивач не був позбавлений можливості дистанційно звернутися за правовою допомогою або самостійно подати обґрунтований позов до суду через систему «Електронний суд» в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки вказана позивачем у клопотанні про поновлення строку хронологія подій жодним чином не наводить поважності причин пропуску строку звернення з позовом.

Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановлювати відповідні процесуальні строки, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

На думку суду, строк подання позовної заяви був пропущений через відсутність максимальних зусиль позивача і належної старанності щодо реальної обізнаності з фактами порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з цим позовом у встановлені КАС України строки.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому клопотання про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Підсумовуючи вищевикладене, а також враховуючи те, що наведені позивачем аргументи не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:
У задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.М.Шимонович