Справа № 340/301/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 340/301/20

адміністративне провадження № К/9901/34091/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Білак М.В. (суддя-доповідач),

суддів: Губської О.А., Жука А.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року (суддя Сагун А.В.)

на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року (головуючий суддя - Круговий О.О., судді: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.)

у справі № 340/301/20

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області, Ленінського районного суду м. Кіровограда,

третя особа Державна казначейська служба України у Кіровоградській області,

про скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та стягнення суддівської виногради за час вимушеного прогулу.

I. РУХ СПРАВИ

1. У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області (далі - ТУ ДСА України в Кіровоградській області) та Ленінського районного суду м. Кіровограда, третя особа: Державна казначейська служба України у Кіровоградській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови Ленінського районного суду м. Кіровограда «Про позбавлення отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 від 22 червня 2017 року № 115-к повністю;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу голови Ленінського районного суду м. Кіровограда «Про зарахування ОСОБА_1 до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда" від 07 жовтня 2019 року № 205-К щодо не здійснення доплат до посадового окладу на час тимчасового відсторонення судді ОСОБА_1 від здійснення правосуддя, тобто до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року № 1755/1 дп/15-17 «Про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда»;

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Кіровоградській області щодо несплати ОСОБА_1 щомісячних доплат за вислугу років у розмірі 30 та 40 відсотків посадового окладу; оплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з урахуванням доплат за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу;

- стягнути з ТУ ДСА України в Кіровоградській області 677916,63 грн, а саме: суму доплат за вислугу років за період із 22 червня 2017 року по 07 квітня 2018 року в розмірі 47619,30 грн, суму суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу (з врахуванням доплат за вислугу років) за період із 08 квітня 2018 року по 06 жовтня 2019 року в розмірі 620669,00 грн, суму доплат за вислугу років за період із 07 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року в розмірі 9430,36 грн, суму індексації в розмірі 197,97 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачами в порушення статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» його позбавлено права на отримання суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

3. Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ТУ ДСА України в Кіровоградській області на користь позивача суму доплат за вислугу років за період з 22 червня 2017 року по 30 березня 2018 року в розмірі 47 619,30 грн та за період з 07 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року в розмірі 9 430,36 грн, а також суму суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу за період із 09 квітня 2018 року по 04 жовтня 2019 року в розмірі 605 981,32 грн, з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

4. Не погодившись з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій ТУ ДСА України в Кіровоградській області подало касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

5. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що указом Президента України від 22 вересня 2005 року № 1308/2005 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області строком на п`ять років, а Указом від 13 квітня 2009 року № 237/2009 - переведений до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

7. Постановою Верховної Ради України від 09 вересня 2010 року № 2512-VI позивача обрано на посаду судді Ленінського районного суду м. Кіровограда безстроково.

8. Рішенням Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року № 1755/1дп/15-17 "Про притягнення судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності" до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда.

9. Наказом в.о. голови Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22 червня 2017 року № 115-к "Про позбавлення права на отримання доплат до посадового окладу судді ОСОБА_1 ", на підставі частини п`ятої статті 51 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя" та частини восьмої статті 49 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VIII "Про судоустрій і статус суддів", позивача на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавили права на отримання доплат до посадового окладу до ухвалення Вищою радою правосуддя (далі - ВРП) рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати.

10. 14 листопада 2017 року ВРП прийняла рішення № 3677/0/15-17 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 22 червня 2017 року № 1755/1дп/15-17 про притягнення судді Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності».

11. 15 лютого 2018 року рішенням ВРП від № 490/0/15-18 позивача звільнено з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

12. Відповідно до наказу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 30 березня 2018 року № 52-к, з урахуванням змін внесених наказом від 15 жовтня 2019 року № 208-к позивача з 07 квітня 2018 року відраховано зі штату суду у зв`язку зі звільненням з посади на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України (підстава: рішення ВРП від 15 лютого 2018 року № 490/0/15-18 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Ленінського районного суду міста Кіровограда на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України").

13. Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року, (справа № 9901/485/18) скасовано рішення ВРП від 15 лютого 2018 року № 490/0/15-18 про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда.

14. Наказом голови Ленінського районного суду м. Кіровограда № 205-К від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 зараховано до штату Ленінського районного суду м. Кіровограда, як суддю цього суду, з посадовим окладом відповідно до штатного розпису, однак без здійснення доплати до посадового окладу на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя, тобто до ухвалення ВРП рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 червня 2017 року № 1755/1дп/15-17.

15. В подальшому, рішенням ВРП від 31 жовтня 2019 року № 2860/0/15-19 скасоване рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 червня 2017 року № 1755/1дп/15-17 про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення позивача з посади судді Ленінського районного суду м. Кіровограда, а дисциплінарне провадження закрито.

16. Головою Ленінського районного суду м. Кіровограда видано наказ від 22 листопада 2019 року № 242-К «Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років», яким позивачу з 01 листопада 2019 року встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків від посадового окладу, стаж роботи якого складає 15 років 07 місяців 29 днів.

17. Позивач звернувся із заявою до ТУ ДСА України в Кіровоградській області про сплату суддівської грошової винагороди, яка складається з посадового окладу та доплати за вислугу років за період: з 07 квітня 2018 року по 04 жовтня 2019 року та доплати за вислугу років з 22 червня 2017 року по 06 квітня 2018 року, яка змінювалася з одночасним підвищенням посадових окладів суддів.

18. З наданої відповіді від 02 грудня 2019 року № 2375/19-вих. вбачається, що питання стосовно обчислення та виплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу законодавством не врегульовано, а тому у ТУ ДСА України в Кіровоградській області відсутні правові підстави самостійно вирішувати питання щодо виплати позивачу суддівської винагороди за час вимушеного прогулу.

19. Згідно довідки ТУ ДСА України в Кіровоградській області від 07 липня 2020 року № 282 сума суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 08 квітня 2018 року по 06 жовтня 2019 року становить 443 335 грн, однак зазначена винагорода за час вимушеного прогулу за вказаний період позивачу виплачена не була.

20. Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо неповного нарахування суддівської винагороди, зокрема доплати за вислугу років, та невиплати суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з урахуванням доплати за вислугу років, позивач звернувся з цим позовом до суду.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

21. Задовольняючи частково позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право позивача на отримання суддівської винагороди та доплати до суддівської винагороди визначено законом як невід`ємне право, тому не здійснення таких виплат є порушенням частини другої статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і, таким чином, є втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

22. Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ТУ ДСА України в Кіровоградській області звернулось із касаційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржувані судові рішення, прийнявши нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

23. На думку відповідача, судом апеляційної інстанції не застосовано правові висновки, викладені в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/6392/18 та Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17.

24. Так у справі № 420/6392/18 суд касаційної інстанції зазначив, що поновлення судді на посаді не входить до повноважень голови суду та не може відбуватися автоматично на підставі скасування акту про звільнення судді. Питання про поновлення судді на посаді має бути вирішене ВРП, як єдиним компетентним органом повноважним приймати рішення про проходження суддею публічної служби.

25. У справі № 800/341/17 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вимоги про поновлення на роботі є самостійним позовом, і можуть бути прийняті та розглянуті судом не інакше, як за позовною заявою особи позивача.

26. Також, відповідач у касаційній скарзі зазначив, що оскільки позивач не проходив кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді, суддівська винагорода йому нараховувалась відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів».

27. Крім того, із посиланням на рішення Конституційного Суду від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, ТУ ДСА у Кіровоградській області вказує, що відповідно до частини десятої статті 133 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій та статус суддів» суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці) не має права на отримання доплат до посадового окладу.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

29. Частинами першою - третьою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

30. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

31. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

32. Враховуючи вимоги та обґрунтування касаційної скарги, перегляд оскаржуваних судових рішень буде здійснюватися Верховним Судом в межах касаційної скарги.

33. На стадії касаційного провадження спір у справі, що розглядається, стосується невиплати ТУ ДСА в Кіровоградській області позивачу доплати до посадового окладу судді, зокрема щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 та 40 відсотків до посадового окладу за період: з моменту застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади (рішення Першої Дисциплінарної комісії ВРП від 22.06.2017) до відрахування зі штату суду у зв`язку із звільненням (наказ Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2018 № 52-к); з часу зарахування позивача до штату суду (наказ Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.10.2019 № 205-к) до скасування рішення Першої дисциплінарної палати ВРП про застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади (рішення ВРП від 31.10.2019 № 2860/0/15-19), а також права на суддівську винагороду (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу (з урахуванням доплат за вислугу років).

34. Суди попередніх інстанцій, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшли висновку про наявність у позивача права на спірні виплати.

35. Колегія суддів Верховного Суду вважає такий висновок передчасним з огляду на таке.

36. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

37. Як встановлено судами, в ході розгляду Дисциплінарною палатою дисциплінарної справи, відносно позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, в результаті чого його тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя та позбавлено права на отримання доплати до посадового окладу у вигляді доплати за вислугу років.

38. За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

39. Частиною першою статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

40. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 135 вказаного Закону суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплати за вислугу років.

41. З дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади суддя автоматично відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про його звільнення з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати (частина п`ята статті 51 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя»).

42. Згідно з частиною сьомою та восьмою статті 49 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у разі ухвалення органом, що розглядає справи про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів, рішення про застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади, такий суддя автоматично тимчасово відстороняється від здійснення правосуддя до ухвалення рішення про його звільнення з посади Вищою радою правосуддя. Суддя на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавляється права на отримання доплат до посадового окладу судді.

43. Частиною десятою статті 135 зазначеного Закону передбачено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

44. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018, звертає увагу на те, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом № 2453 у редакції Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом № 1402.

45. Такі випадки поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою.

46. Отже питання оплати праці судді, зокрема отримання чи неотримання доплат до посадового окладу, в одних випадках нездійснення ним правосуддя законодавчо врегульовані, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку із тимчасовим відстороненням від здійснення правосуддя у випадку застосування до судді дисциплінарного стягнення та не звужує обсяг гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

47. Крім того, рішенням ВРП від 31 жовтня 2019 року було скасовано рішення Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 червня 2017 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, після чого доплати до посадового окладу, які були припинені на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя поновлені.

48. Верховний Суд зауважує, що вказана норма є нормою прямої дії та не встановлює умов, за яких нарахування доплат до посадового окладу судді було б можливим. Відтак, висновки судів попередніх інстанцій про те, що суддя який відсторонений від здійснення правосуддя, але при цьому в подальшому дисциплінарне провадження стосовно нього було закрите у зв`язку із відсутністю у його діях складу дисциплінарного проступку має право на відшкодування частини суддівської винагороди у вигляді доплат за вислугу років, є помилковими.

49. З огляду на встановлені обставини справи в цій частині позовних вимог та їх правове регулювання, Верховний Суд дійшов висновку, що хоча ОСОБА_1 і перебував у трудових відносинах з Ленінським районним судом м. Кіровограда, проте правосуддя не здійснював, унаслідок чого нарахування відповідних доплат до посадового окладу було припинено правомірно і права на їх отримання у спірний період (з 22 червня 2017 року по 31 жовтня 2019 року) позивач не мав.

50. Стосовно позовних вимог про стягнення з ТУ ДСА в Кіровоградській області суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу Верховний Суд зазначає таке.

51. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 24 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ.

52. Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 1 статті 148 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

53. Згідно із частиною другою статті 148 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання суддів належать до захищених статей видатків державного бюджету України.

54. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності суддів здійснюють: Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України (пункт 2 частини третьої статті 148 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

55. При цьому спеціальним Законом не врегульовано питання виплати суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу.

56. Таким чином, за загальним правилом, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, застосуванню підлягають положення загального законодавства, зокрема норми трудового законодавства.

57. Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2020 року у справі № 200/13312/18-а та від 03 червня 2020 року у справі № 200/9642/19-а.

58. Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разi звiльнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр. Пiд час винесення рiшення про поновлення на роботi орган, який розглядає трудовий спiр, одночасно ухвалює рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу.

59. У разi винесення рiшення про виплату працiвниковi середнього заробiтку за час вимушеного прогулу середня заробiтна плата працiвниковi нараховується з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробiтної плати, затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 08 лютого 1995 року № 100 (далi - Порядок № 100).

60. Згiдно з абзацом 3 пунктом 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробiтної плати для оплати вимушеного прогулу провадиться виходячи з виплат за останнi два календарних мiсяцi роботи, що передують мiсяцю незаконного звiльнення.

61. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Поряку № 100).

62. Нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробiтної плати за останнi два мiсяцi роботи, провадяться множенням середньоденного заробiтку на число робочих днiв, якi мають бути оплаченi за середнiм заробiтком. Середньоденна заробiтна плата визначається дiленням заробiтної плати за фактично вiдпрацьованi впродовж двох мiсяцiв робочi днi на число вiдпрацьованих робочих днiв (пункт 8 Порядку № 100).

63. Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати» Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної робот та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

64. Відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку № 100 якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

65. Пунктом 10 Порядку № 100 передбачено коригування середнього заробiтку для того, щоб працiвники не втрачали в заробiтку у разi пiдвищення окладiв (тарифних ставок) пiд час обчислення середньої заробiтної плати у всiх випадках її збереження. А саме: в разi пiдвищення тарифних ставок i посадових окладiв вiдповiдно до актiв законодавства, а також за рiшеннями, передбаченими колективними договорами (угодами), як у розрахунковому перiодi, так i в перiодi, впродовж якого за працiвником зберiгається середнiй заробiток, заробiтна плата, включаючи премiї та iншi виплати, що враховуються для обчислення середньої заробiтної плати, за промiжок часу до пiдвищення коригуються на коефiцiєнт їхнього пiдвищення.

66. Коефiцiєнт, на який слiд коригувати виплати, якi враховуються для обчислення середньої заробiтної плати, розраховується дiленням окладу (тарифної ставки), установленого пiсля пiдвищення, на оклад (тарифну ставку) до пiдвищення.

67. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу, якого звільнено 07 квітня 2018 року, не була виплачена суддівська винагорода за час вимушеного прогулу за період з 09 квітня 2018 року (наступний робочий день за днем відрахування зі штату суду) по 04 жовтня 2019 року (останній робочий день перед виданням наказу про зарахування до штату суду).

68. При обчисленні розрахункового періоду суди, з посиланням на положення абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100, виключили з розрахункового періоду проміжок часу з 22 червня 2017 року по 07 квітня 2018 року, в який за позивачем зберігався частковий заробіток (не виплачувалась доплата за вислугу років), та взяли за розрахунковий період квітень, травень 2017 року, коли ОСОБА_1 отримував суддівську винагороду (посадовий оклад разом з доплатою за вислугу років).

69. Частинами другою та третьою статті 129 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» визначалось, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

70. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

71. Законом України від 19 грудня 2013 року № 716-VII «Про внесення зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було виключено положення абзацу 5 частини третьої статті 129 Закону № 2453-VI (щодо запровадження посадового окладу з 01 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат).

72. Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» було викладено у новій редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» частиною третьою статті 133 якого визначалось, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

73. 30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» , частинами першою та другою статті 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

74. Частиною третьою статті 135 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (було встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат - судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат - судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат - судді Верховного Суду.

75. Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, частину третю статті 135 Закону № 1402-VIIІ викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».

76. Згідно статей 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2017 року становив 1 600 грн, а розмір мінімальної заробітної плати - 3 200 грн.

77. Статтями 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2018 року становив 1 762 грн, а розмір мінімальної заробітної плати - 3 723 грн.

78. Відповідно до статей 7, 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з 01 січня 2019 року становив 1 921 грн, а розмір мінімальної заробітної плати - 4 173 грн.

79. Пунктом 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (положення якого діяли на час існування спірних правовідносин до моменту виключення цього пункту Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування») передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 41- 45, сторінка 529; 2015 рік, № 18- 20, сторінка 132 з наступними змінами).

80. Пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, № 41- 45, сторінка 529; 2015 рік, № 18- 20, сторінка 132 з наступними змінами).

81. Як уже зазначалося вище суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

82. Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

83. Згідно з пунктом 9 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

84. 04 грудня 2018 року Конституційний Суд України прийняв Рішення № 11-р/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, якими було передбачено, що розмір посадового окладу судді місцевого суду складає 10 мінімальних заробітних плат. Конституційний Суд України зауважив, що це положення належить застосовувати в його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 01 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 01 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

85. Верховний Суд звертає увагу на те, що поновлення позивача на посаді судді відбулось після прийняття Конституційним Судом України Рішення № 11-р/2018.

86. Однак, судами попередніх інстанцій не досліджувалось який розмір суддівської винагороди було встановлено суддям на час поновлення позивача на посаді. Як наслідок не визначено коефіцієнт, на який слiд було коригувати виплати, якi враховуються для обчислення середньої заробiтної плати.

87. Крім того, Верховний Суд вважає, що під час встановлення розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу, суди попередніх інстанцій застосувавши положення абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 не з`ясували та необґрунтували наявні та поважні причини передбачені чинним законодавством, які дають право на врахування іншого періоду ніж той який передбачений абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100.

88. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає висновки судів про задоволення позову в цій частині передчасними.

89. Стосовно посилання ТУ ДСА у Кіровоградській області у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/6392/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17, колегія суддів зазначає таке.

90. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

91. Колегія суддів уважає неприйнятним посилання скаржника на висновок зазначений в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/6392/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 800/341/17, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

92. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

93. Верховний Суд зазначає, що зазначені скаржником висновки не є застосовними під час вирішення цієї справи, оскільки правовідносини в цих справах не є подібними, адже предметом спору у справі №800/341/17 є питання скасування Постанови Верховної Ради України про звільнення судді у зв`язку з порушенням присяги, а у справі № 420/6392/18 предметом спору є визнання протиправними дій голови суду щодо відмови видати наказ щодо поновлення у списках суддів.

94. Водночас у справі, що розглядається, предметом спору є не здійснення позивачу доплат до посадового окладу в період тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

95. Отже, в цій частині доводи викладені в касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи.

96. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

97. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

98. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

99. Верховний Суд зазначає, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам щодо їх обґрунтованості, оскільки ухвалені без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення цього спору.

100. Суд касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 341 КАС України позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

101. За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

102. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

103. З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про недотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

104. При новому розгляді спору суду необхідно: надати оцінку всім твердженням та аргументам сторін, дослідити надані сторонами докази (у тому числі, вчинити передбачені процесуальним законом дії з метою витребування доказів, необхідних для правильного вирішення спору); на підставі додатково встановлених обставин прийняти законне та обґрунтоване рішення, а також належним чином аргументувати свої висновки.

105. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 353, 356 КАС України, Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ТУ ДСА України в Кіровоградській області на користь позивача суму доплат за вислугу років за період з 22 червня 2017 року по 30 березня 2018 року в розмірі 47 619,30 грн та за період з 07 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року в розмірі 9 430,36 грн скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення суддівської винагороди (середнього заробітку) за час вимушеного прогулу за період із 09 квітня 2018 року по 04 жовтня 2019 року в розмірі 605 981,32 грн, з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів скасувати.

Справу № 340/301/20 в цій частині вимог направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 липня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

А.В. Жук,

Судді Верховного Суду