Справа № 360/1148/19
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-08-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 серпня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1148/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шембелян В.С.

за участю секретаря судового засідання: Пономарьової О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів Матусевича Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

05 лютого 2021 року з Верховного Суду до Луганського окружного адміністративного суду на новий розгляд надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, в якому позивач, з урахуванням заяви від 21.05.2019 (т.1 арк. спр. 106-108) просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії від 20.02.2019 №2о/с, в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ;

- визнати протиправним та скасувати наказ по особовому складу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії від 17.05.2019 №5о/с «Про часткову зміну пунктів наказу ГУМВС України у Луганській області від 20.02.2019 року №2о/с»;

- поновити майора міліції ОСОБА_1 (М -116931), старшого уповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУМВС України в Луганській області, з 20.02.2019;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії видати наказ в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію», про переведення до органів Національної поліції ОСОБА_1 за його згодою на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції;

- стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 моральну шкоду з розрахунку 1 мінімальної зарплати на місяць у розмірі 4173 грн за місяць перебування у вимушеному прогулі в загальному розмірі 187785,00 гривень;

- стягнути з Кремінського районного відділу ГУМВС України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час перебування у вимушеному прогулі в розмірі 8346,00 гривень.

В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 вказує на те, що його звільнення і оскаржувані у цій справі накази є протиправними й такими, що грубо порушують трудові права позивача, який вже неодноразово звертався до суду для їх захисту, проте укотре був звільнений з тих же підстав, які судами визнані незаконними. Зауважує, що повідомляв ГУ МВС України в Луганській області про своє бажання проходити службу в поліції, проте йому не було запропоновано жодної посади поліцейського. Водночас вказує, що тримісячний строк, протягом якого він міг бути прийнятий на службу в поліцію згідно пункту 9 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», позивач пропустив з поважних і незалежних від нього причин. Крім того, зазначає, що оскаржуваний наказ від 20 лютого 2019 року №2о/с прийнято під час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 10.02.2021 справу прийнято до провадження, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (т.2 арк.спр.111).

Ухвалою суду від 11.03.2021 залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Національної поліції в Луганській області, розгляд справи відкладено до 30.03.2021 (т.2арк.спр.148-149).

Ухвалою суду від 30.03.2021 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання до 15.04.2021 (т.2 арк.спр.192).

Ухвалою суду від 15.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.05.2021 (т.2 арк.спр. 233).

12.05.2021 по справі оголошено перерву до 27.05.2021 (т.2 арк.спр. 244-246).

Ухвалою суду від 27.05.2021 зупинено провадження у справі до одужання позивача (т.3 арк.спр.18).

Ухвалою суду від 12.07.2021 продовжено строк зупинення провадження у справі до 29.07.2021 (т.3 арк.спр.56).

29.07.2021 розгляд справи перенесено на 26.08.2021 (т.3 арк.спр.64).

Ухвалою суду від 26.08.2021 поновлено провадження у справі (т.3 арк. спр. 77).

10.03.2021 від Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії до суду надійшов відзив на позовну заяву (т.2 арк.спр. 119-126), в якому зазначено, що під час попереднього розгляду справи до суду надавався відзив від 03.05.2019 № 75/85 та правова позиція, викладена у відзиві, залишається незмінною. Вказав, що відповідач при прийняті рішення щодо звільнення позивача за п. 63 «з» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ здійснив усі можливі дії щодо вирішення питання працевлаштування ОСОБА_1 .

Просив суд звернути увагу, що у період часу з 14.12.2018 по 20.02.2019 позивач до відповідача рапорту про звільнення на підставі 64 «з» Положення № 114 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) не надавав, а листи-запити від підрозділів або установ Національної поліції України про переведення ОСОБА_1 для подальшого проходження служби не надходили.

Вважає, що ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області діяло виключно на підставі та у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а вимоги позивача, в свою чергу, не обґрунтовані, безпідставні та такі, що задоволенню не підлягають.

30.03.2021 від Головного управління Національної поліції в Луганській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (т.2 арк.спр. 172-178), в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначив, що ненадання рапорту (заяви) з визначеною посадою, на яку претендував ОСОБА_1 та яка передбачена штатним розкладом ГУНП в Луганській області, не проходження позивачем ВЛК, ненадання до відповідачів висновків ВЛК щодо можливості проходження служби у лавах Національної поліції перешкоджало відповідачам у вирішення питання працевлаштування ОСОБА_1 , а останній навмисно зловживав своїми правами.

Кремінський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії правом подання відзиву не скористався.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві від 19.03.2019, та у заяві про збільшення позовних вимог від 21.05.2019. Зазначив, що він повідомляв ліквідаційній комісії ГУ МВС про своє бажання продовжити службу в поліції, однак йому не було надано допомоги у вирішенні цього питання. До органів поліції з цього приводу позивач також звертався, однак йому повідомили про можливість прийняття на службу в поліції лише за результатом конкурсу на певну посаду. Отже, позивач вважає, що через незаконне звільнення відповідачами порушене його право на продовження служби, в тому числі переважне право на прийняття до органів поліції як працівника органу міліції, що передбачалося п.9 Розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію». Зазначене право позивача визнане Верховним Судом в постанові про направлення на новий розгляд справи, що розглядається.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзивах відповідачів на позовну заяву. Зазначив, що в межах цієї справи суд розглядає питання правомірності звільнення позивача за скороченням штауту працівників міліції. Верховним Судом в постанові про направлення справи на новий розгляд цієї справи визнано, що про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату відповідач повідомив позивача своєчасно. Крім того, на час поновлення позивача на службі в міліції на підставі рішення суду були скорочені посади всіх працівників органів міліції в ГУ МВС, тому у відповідача не було жодної можливості використати позивача на службі в міліції. На час прийняття оскарженого наказу положення п.9 Розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію» вже втратили чинність, що унеможливлює прийняття позивача на підставі цих положень до органів поліції за переводом, оскільки законодавством передбачена конкурсна процедура, рішення за результатом якого приймає поліцейська комісія, яка є самостійним колегіальним органом, не підпорядкованим ГУ НП в Луганській області. З відповідною заявою про призначення його на посаду поліцейського позивач до відповідача ГУ НП не звертався. Отже підстави визнавати наказ протиправним відсутні. Наявність факту заподіяння позивачу моральної шкоди протиправними діями відповідачів не доведена, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали суду показання, в яких зазначили, що вони працюють у кадровій службі ГУ НП в Луганській області, а також є членами ліквідаційної комісії ГУ МВС в Луганській області, займаються кадровими питаннями відносно працівників, які поновлюються на підставі рішень судів до органів міліції, в тому числі надавали роз`яснення на звернення позивача. Суду надали пояснення щодо порядку, визначеного Законом України «Про Національну поліцію», прийняття до органів поліції працівників міліції, що існував станом на 07.11.2015 та загального порядку прийняття на службу в поліцію, що продовжив існувати і станам на дату звільнення позивача оскарженим наказом. Зазначили, що 07.11.2015 працівники міліції приймалися до органів поліції за їх заявами і зараховувалися до особового складу без визначення будь-яких посад, штатний розклад атестованих посад був затверджений пізніше, і лише за результатом атестації таким працівникам пропонувалися певні посади поліцейських, на які вони, в разі їх згоди, призначалися та отримували жетони. На даний час в органах поліції відсутні атестаційні комісії і процедура прийняття до штату поліції лише конкурсна за рішеннями поліцейських комісій особи призначаються на певні посади керівником територіального органу поліції. Тому ГУ НП в Луганській області не має повноважень пропонувати позивачу певні вакантні посади атестованого складу поліції, а може лише пропонувати пройти конкурс на вакантні посади як особі, яка виявила бажання проходити службу в поліції. Відповідні роз`яснення позивачу надавалися на його звернення і ліквідаційною комісією ГУ МВС в Луганській області і ГУ НП в Луганській області. Заяви позивача про прийняття його на службу в поліцію в порядку конкурсу не надходило.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідачів, допитавши свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-78, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , проходив службу в органах внутрішніх справ України з 17 лютого 2003 року, зокрема на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУМВС України у Луганській області, про що свідчить копія дублікату трудової книжки від 04 травня 2017 року серія НОМЕР_1 та довідка про проходження служби на посадах атестованого складу, складена членом ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 04 червня 2018 року (т.1 арк. спр. 67, 104-105).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 в адміністративній справі № 1240/2047/18 наказом ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області від 14.12.2018 №22о/с було скасовано пункт наказу ГУМВС України у Луганській області від 04.06.2018 № 11 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_4 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУМВС України у Луганській області з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а також поновлено майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУМВС України у Луганській області з 05.06.2018 (т.1 арк. спр. 71).

Листами від 14.12.2018 № 6/2-504ЛК та від 17.12.2018 № 6/2-506 ЛК ліквідаційної комісії позивача було повідомлено про поновлення на посаді та попереджено про майбутнє звільнення через скорочення штатів (арк. спр. 72, 74). Вказані листи вручені особисто позивачу 18.12.2018 (т.1 арк. спр. 73).

Згідно з рапортом підполковника поліції ОСОБА_2 , члена ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області, 07.02.2019 під час розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.02.2019 про надання направлення для проходження ВЛК, позивача також було попереджено про майбутнє звільнення через скорочення штатів (т.1 арк. спр. 76).

07.02.2019 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії із заявою про надання направлення на військово-лікарську комісію (т.1 арк. спр. 78).

Згідно з рапортом старшого інспектора ВК УКЗ ГУНП в Луганській області капітана поліції Скнаріної А.В. 14.02.2019 під час звернення ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області, поновленого в ОВС за рішенням суду, з проханням отримати відповідь на заяву від 07.02.2019 про надання направлення на проходження ВЛК та вирішення питання щодо видачі вказаного направлення, позивача було попереджено про майбутнє звільнення через скорочення штатів (т.1 арк. спр. 77).

Відповідно до акту № 646/111/19-2019, складеного комісією у складі: члена ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області - заступника УКЗ ГУНП в Луганській області Шеховцова О.В., старших інспекторів з особливих доручень відділу комплектування УКЗ ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 та ОСОБА_5 14.02.2019 у приміщенні ГУНП в Луганській області ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитися зі змістом постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1388 "Про організаційно-штатні питання", наказу ГУМВС України у Луганській області від 10.12.2015 № 2803, якими повністю скасовано штати органів, підрозділів, установ та підприємств МВС України, в тому числі скорочено й посаду позивача (т.1 арк. спр. 80).

В акті зазначено, що ОСОБА_1 від підпису про ознайомлення з вище наведеним наказами, постановою про скасування штатів ГУМВСУ у Луганській області та про отримання попередження про можливе звільнення зі служби через скорочення штатів відмовився, у зв`язку з чим був складений акт від 14.02.2019 № 646/111/19-2019.

Наказом ГУМВСУ у Луганській області від 20.02.2019 № 2 о/с майора міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУМВС України у Луганській області відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з 20.02.2019 (т.1 арк. спр. 81).

Листом ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Луганській області від 20.02.2019 № 6/2 - 52 ЛК, ОСОБА_1 був попереджений, що відповідно до наказу ГУМВС України у Луганській області від 20.02.2019 № 2 о/с останнього було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення № 114 та запропоновано з`явитися до ГУМВСУ у Луганській області для отримання дублікату трудової книжки (арк.спр. 81), який 20.02.2019 за вих. № 6/2-52ЛК спрямовано на адресу позивача разом із повідомленням про звільнення із займаної посади (т.1 арк. спр. 82-84).

13.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Луганській області із заявою про надання листку тимчасової непрацездатності, згідно з яким позивач у період часу: з 20.02.2019 по 26.02.2019 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги Кремінської районної ради» Кремінська міська лікарська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини (т.1 арк. спр. 102-103,189).

Рапортом від 15.05.2019 члена ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області Шеховцова О.В. заступника голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області Думанського О.О. повідомлено про надходження вказаної вище заяви ОСОБА_1 та повідомлено про необхідність перенесення дати звільненя ОСОБА_1 , а саме: з 20.02.2019 на 27.02.2019, після закінчення перебування останнього на лікарняному (т.1 арк. спр. 101).

Наказом ГУ МВС України у Луганській області від 17.05.2019 № 5 о/с внесено часткову зміну до пункту наказу ГУ МВС України у Луганській області від 20.02.2019 № 2 о/с, згідно якого майора міліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області, вважати звільненим з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 27.02.2019, з вислугою років у календарному обчисленні: 16 років 00 місяців 10 днів (т.1 арк. спр. 99).

Згідно з листом члена ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області Шеховцова О.В. від 17.05.2019 № 6/2-115 ЛК ОСОБА_1 повідомлено, що наказом ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області від 17.05.2019 № 5 о/с внесено часткові зміни до пункту наказу ГУМВС України у Луганській області від 20.02.2019 № 2 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 27.02.2019. Вказане повідомлення та відповідний наказ від 17.05.2019 № 5 о/с спрямовано позивачу поштовою кореспонденцією (т.1 арк. спр. 98-100).

Крім того, листом від 18.05.2021 № 9/180 Кремінський районний відділ Головного управління міністерства внутрішніх справ у Луганській області повідомив суд, що за період з 14.12.2019 по 27.02.2020 відсутні підстави для нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 (т.3 арк. спр.15).

Відповідно до ч.5 ст. 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Постановою Верховного Суду від 22.01.2021 скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2019 у справі № 360/1148/19, справу направлено на новий розгляд (т.2 арк.спр.91-105).

Вирішуючи питання правомірності звільнення позивача зі служби з вказаних підстав оскарженими наказами, суд враховує висновки Верховного Суду в постанові від 22.01.2021 про направлення на новий розгляд справи, що розглядається.

Так Верховним Судом в мотивувальній частині постанови зазначено, що суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно необґрунтованості доводів позивача про його звільнення під час тимчасової непрацездатності.

Крім того, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ГУ МВС України в Луганській області попередило позивача про можливе звільнення 18 грудня 2018 року, тобто за два місяці до звільнення, застосувавши у цій частині положення статті 49-2 КЗпП України, тому у цьому аспекті процедура звільнення порушена не була, а тому доводи скаржника стосовно вказаного Верховний Суд відхиляє.

Стосовно доводів позивача щодо невстановлення судами обставин в частині проведення атестації відповідно до пункту 48 Положення №114, то ці доводи Верховний Суд відхиляє, оскільки вони не були підставами позову в суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції в силу статті 308 КАС України не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду справи судом першої інстанції не встановлено обставин, які б спростовували такі висновки суду касаційної інстанції.

В той же час, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність направлення справи на новий розгляд з урахуванням необхідності з`ясування тих обставин, чи вирішувалося відповідачами у межах їхніх повноважень питання щодо можливого використання позивача на службі як однієї з умов, з якою пов`язано звільнення за пунктом 64 «г» Положення №114, тобто, чи пропонували йому інші посади для працевлаштування (з огляду, зокрема, на стаж роботи та рівень кваліфікації чи інші обставини, які мають значення для того, щоб залишитись на службі або відмови в цьому).

Водночас Верховний Суд зауважив, що сам факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв`язку зі скороченням штатів відбулося правомірно. Якщо ліквідовано ГУ МВС України в Луганській області з одночасним створенням іншого органу - Головного управління Національної поліції в Луганській області, який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу, який за своїми функціями є правонаступником ГУ МВС України в Луганській області. Суди не надали оцінки тим обставинам, що позивач був позбавлений можливості звернутися до ГУ МВС України в Луганській області з рапортом про бажання проходити службу в поліції протягом тримісячного строку, встановленого пунктом 9 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з підстав його незаконного звільнення за порушення дисципліни, що підтверджено постановою Луганського окружного адміністративного суду від 9 березня 2017 року у справі №812/641/15. Тобто ОСОБА_1 втратив своє право подати рапорт на призначення на посаду в органі поліції у тримісячний термін, визначений вказаною нормою, з підстави протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень. Правова процедура є складовою принципів законності і верховенства права та передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади, проте суди попередніх інстанцій викладеного не врахували, зокрема не звернули увагу на подання позивачем рапортів від 15 березня 2018 року як до ГУ МВС України в Луганській області, так і до ГУНП в Луганській області, що встановлено судом у справі №1240/2047/18. Аналогічні правові позиції, в тому числі щодо об`єктивної можливості особи подати рапорт у визначений законом строк, викладені у постановах Верховного Суду від 4 вересня 2020 року у справі №0640/4568/18, від 25 червня 2020 року у справі №420/6852/18, від 6 травня 2020 року у справі №821/3731/15-а, від 27 лютого 2019 року у справі №808/8919/15.

Отже, суд при вирішенні цієї справи враховує зазначені вище висновки Верховного Суду щодо правовідносин, що склалися між сторонами, в тому числі обставини, встановлені в постанові Луганського окружного адміністративного суду від 9 березня 2017 року у справі №812/641/15, в рішенні Луганського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі №1240/2047/18, а також правову позицію Верховного Суду в зазначених вище справах, на які посилався Верховний Суд при вирішенні справи, що розглядається (від 4 вересня 2020 року у справі №0640/4568/18, від 25 червня 2020 року у справі №420/6852/18, від 6 травня 2020 року у справі №821/3731/15-а, від 27 лютого 2019 року у справі №808/8919/15).

Згідно з вимогами ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року у справі №812/641/15 встановлено незаконність звільнення позивача за порушення дисципліни наказами від 06.06.2015 № 1458 та від 08.06.2015 №187 о/с, визнані протиправними та скасовні оскаржені накази, поновлено позивача на службі в міліції з 08 червня 2015 року (т. 3 арк. спр. 83-88).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15.03.2018 у справі № 812/1965/17 визнано незаконним та скасувано наказ №12 о/с від 06.11.2017 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, поновлено позивача на посаді з 08.06.2016 з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 арк. спр. 36-38).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20.11.2018 у справі №1240/2047/18 визнано протиправним та скасовано наказ від 04 червня 2018 року № 11 о/с про звільенення позивача з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, поновлено позивача на посаді з 05 червня 2018 року (т. 1 арк. спр. 39-45).

Під час нового розгляду справи № 360/1148/19 судом першої інстанці встановлені такі обставини щодо дотримання відповідачами процедури звільнення позивача, в тому числі наявності об`єктивної можливості використання його на службі та фактичного переведення зі служби в міліції на службу в поліцію відповідно до вимог законодавства, чинного на час видання оскарженого наказу про його звільнення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 641 «Про утворення Національної поліції України» утворена Національна поліція України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Відповідно до п. 1 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема ГУНП у Луганській області.

Цією ж постановою вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2, в тому числі ГУМВС України у Луганській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015р. №1388 ліквідовано ГУМВС України у Луганській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1388 від 06.11.2015р. "Про організаційно-штатні питання" наказано вважати такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у штатах МВС.

Зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 № 1388 "Про організаційно-штатні питання", наказу ГУМВС України у Луганській області від 10.12.2015 № 2803, судом встановлено, що на момент поновлення позивача на службі на підставі рішення суду наказом ліквідаційної комісії ГУМВС України у Луганській області від 14.12.2018 №22о/с вже було повністю скасовано штати органів, підрозділів, установ та підприємств МВС України, в тому числі скорочено й посаду позивача.

Отже, за відсутністю будь-яких вакантних посад в ГУМВС України в період часу з 14.12.2018 по 27.02.2019 позивача не можливо було використати на службі в міліції в органі, що ліквідується.

Стосовно обставин фактичної можливості використання позивача на службі в поліції та з`ясування відповідачми таких обставин в період з 14.12.2018 по 27.02.2019 (з дати прийняття наказу про поновлення його на посаді і до його звільнення за скороченням штату) суд встановив такі обставини.

16.03.2018 на адресу ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області, Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії надійшов рапорт ОСОБА_1 з вимогою скласти відповідні кадрові документи, які необхідні для переходу на службу позивача в органи поліції (т.2 арк.спр 130-131).

Листом ГУМВСУ у Луганській області від 04.04.2018 № 46/ВДЗ ОСОБА_1 належним чином був повідомлений, що рапорт від 16.03.2018 розглянутий та у випадку виявлення бажання проходження служби в поліції, він може прийняти участь у конкурсному відборі на службу до Національної поліції при оголошенні конкурсу на офіційному веб-порталі ГУНП в Луганській області, за адресою: Ig.npu.gov.ua.uk/. (т.2 арк.спр.127-128).

Також, 16.03.2018 на адресу ГУНП в Луганській області надійшов рапорт ОСОБА_1 з вимогою надання інформації щодо вирішення питання про можливість прийняття позивача на службу в органи національної поліції (т.2 арк.спр 134).

Листом ГУНП в Луганській області від 04.04.2018 № 1072 111/19/2018 ОСОБА_1 був повідомлений, що рапорт від 16.03.2018 розглянутий та у випадку виявлення бажання проходження служби в поліції, він може прийняти участь у конкурсному відборі на службу до Національної поліції при оголошенні конкурсу на офіційному веб-порталі ГУНП в Луганській області, за адресою: lg.npu.gov.ua.uk/. (т.2 арк.спр.132).

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 ліквідаційній комісії ГУ МВС України у Луганській області надавася рапорт від 21.11.2018 про висловлення бажання проходити службу в Національній поліції України (т.1 арк. спр. 75).

Листом ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області від 17.12.2018 № 6/2-506 ЛК ОСОБА_1 надана відповідь на звернення та роз`яснено порядок відбору на службу у Національній поліції України через конкурсну процедуру (т.1 арк. спр. 74, звор. бік арк. спр. 74).

22.11.2018 на адресу ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області, Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії надійшов рапорт від 21.11.2018 ОСОБА_1 з вимагами вирішити питання щодо видання наказу про переведення його на службу до Національної поліції (т.2 арк.спр. 137).

Згідно з роз`ясненнями УКЗ ГУНП в Луганській області від 30.11.2018 № 4537/111/19-2018, наданими за результатами розгляду рапорту від 21.11.2018 ОСОБА_1 , позивачу повідомлено, що з метою працевлаштування останній може прийняти участь у конкурсному відборі на службу до Національної поліції при оголошенні конкурсу на офіційному веб-порталі, за адресою: lg.npu.gov.ua.uk/. у порядку визначеному розділом VI Закону № 580 (т.2 арк.спр.138).

Згідноз довідкою УКЗ ГУНП в Луганській області від 09.03.2021 № 961/111/19-2021 ОСОБА_1 у період часу з 21.11.2018 по 20.09.2019 до УКЗ ГУНП в Луганській області зі зверненнями щодо прийняття на службу до Національної поліції не звертався (т.2 арк.спр. 139).

Також, як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово отримував від членів ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Луганській області направлення на ВЛК, але висновків ВЛК щодо можливості проходження служби за станом здоров`я, ані до ГУНП в Луганській області ані до ГУМВСУ у Луганській області не надавав (т.2 арк.спр 204-208, 225-226).

Листом від 12.05.2021 № 33/33-631 Державна Установа «Теритріальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» повідомила суд, що ОСОБА_1 19.04.2018 та 19.02.2019 звертався до Державної Установи «Теритріальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області», але ВЛК ним не було пройдено. Тому висновків щодо можливості проходження служби ОСОБА_1 у лавах Національної поліції МВС України у Луганській області немає. З цього можна зрозуміти, що ніякі висновки ГУ МВС України у Луганській області ОСОБА_1 не надавались (т.3 арк.спр.7).

Листом від 20.05.2021 № 37/33-794 Державна Установа «Теритріальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» повідомила суд, що в документації медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» за період з 01.01.2018 по 27.02.2019 зареєстровані звернення ОСОБА_1 за направленням Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Луганській області для визначення придатності щодо подальшої служби на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського РВ ГУ МВС України у Луганській області двічі, а саме: 19.04.2018 та 19.02.2019. За вказаними направленнями ОСОБА_1 отримував бланки актів для проходження медичного огляду ВЛК. Жодного разу медичний огляд ОСОБА_1 не завершив та акти медичного огляду до ВЛК не повернув. Рішень щодо придатності ОСОБА_1 до подальшої служби на посаді старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського РВ ГУ МВС України у Луганській області медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» за період з 01.01.2018 по 27.02.2019 не приймалось, ОСОБА_1 особисто та Ліквідаційній комісії ГУ МВС України у Луганській області висновків не надавалось (т.3 арк.спр.14).

Таким чином, в 2018 році до прийняття оскарженого наказу про звільнення позивач звертався до відповідачів з рапортами, в яких висловлював своє бажання продовжити службу в поліції, які відповідачами розглянуті з наданням відповідей про можливість прийнятя на службу в поліцію лише за конкурсною процедурою.

Отже, факт порушення права позивача як працівника міліції на продовження служби в поліції (шляхом подачі в тримісячний термін з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» відповідної заяви) саме відповідачем ГУ МВС України у Луганській області через незаконне звільнення позивача, що відбулось на підставі дисциплінарних наказів в червні 2015 року визнано постановою Верховного Суду про направлення справи, що розглядається, на новий розгляд (від 22.01.2021 в справі №360/1148/19).

Фактична можливість поновлення такого права відповідачами на підставі вимог законодавства, яке було чинним станом на час виникнення спірних правовідносин - прийняття оскарженого наказу, є спірним питанням цієї справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у даній справі, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

В рамках реформування правоохоронної системи України 2 липня 2015 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі - Закон №580-VIII), який відповідно до п. 1 його розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та частини 7 ст. 15 і частини 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Згідно з пунктом 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Таким чином, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, могли бути прийняті на службу в поліцію лише за умови їх відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом.

Частинами 1,2 статті 49 Закону № 580-VIII визначено, що на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної". Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно з вимогами статті 50 Закону № 580-VIII передбачено проведення перевірки таких осіб, а саме: громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров`я зобов`язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами частин 1, 3 статті 51 Закону № 580-VIII для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії. До складу поліцейської комісії територіальних органів поліції входять п`ять осіб: 1) один представник, визначений Міністром внутрішніх справ України, не з числа поліцейських; 2) один представник, визначений керівником поліції; 3) один представник, визначений керівником відповідного територіального органу (закладу, установи) поліції; 4) два представники громадськості, обрані відповідною обласною радою, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Київською міською радою, Севастопольською міською радою з числа осіб, які мають бездоганну репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет.

Відповідно до вимог частини 4 статті 51 Закону № 580-VIII основними повноваженнями поліцейської комісії є: 1) проведення відбору (конкурсу) на службу в органи (заклади, установи) поліції, крім прийому на навчання до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських; 2) проведення конкурсу для призначення на вакантну посаду.

Згідно з вимогами пункту 2 розділу І Порядку діяльності поліцейських комісій, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.12.2015 № 1631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2016 року № 49/28179, поліцейські комісії - постійно діючі колегіальні органи, що утворюються в центральному органі управління поліцією та в її територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) (далі - органи поліції) для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції.

Частини 1, 4,5 статті 52 Закону № 580-VIII визначають, що з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади (далі - конкурс) відповідно до Типового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, що затверджується Міністром внутрішніх справ України. Комплектуванню в порядку просування по службі посад молодшого, середнього та вищого складу поліції за рішенням керівника, уповноваженого призначати на такі посади, може передувати або проведення конкурсу, або проведення атестації.

Таким чином, рішенням атестаційні комісії чи поліцейської комісії має бути встановлена відповідність певної особи вимогам до кандидатів на службу в поліції, що визначені статтею 49 Закону № 580-VIII.

Відповідно до статті 57 Закону України "Про Національну поліцію", атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Отже, атестація застосовується до осіб, які вже проходять службу в поліції на відповідних посадах.

Згідно з вимогами пункту 3 розділу І Типового порядку проведення конкурсу на службу до поліції та/або зайняття вакантної посади, що затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.12.2015 № 1631, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 січня 2016 року за № 50/28180, визначено, що конкурс проводиться серед осіб: 1) які вперше приймаються на службу в поліції з призначенням на посади молодшого складу поліції; 2) які вперше приймаються на службу в поліцію з призначенням на посади середнього та вищого складу поліції, за рішенням керівника, уповноваженого призначати на такі посади відповідно до Закону України «Про Національну поліцію»; 3) які призначаються на посади молодшого, середнього та вищого складу поліції в порядку просування по службі за рішенням керівника уповноваженого призначати на такі посади, через конкурс.

З аналізу змісту наведених норм можна зробити висновок про те, що саме через конкурсну процедуру позивач відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію" міг продовжити службу в поліції станом на час прийняття оскарженого наказу.

Суд першої інстанції при розгляді цієї справи звертає увагу на ті обставини, що Верховний Суд в постанові про направлення справи, що розглядається, на новий розгляд (від 22.01.2021, №360/1148/19) визнавши порушеним право позивача як працівника міліції на продовження служби в поліції (в порядку розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VIII) не зазначив способу відновлення порушеного права, яким має керуватися суд під час нового розгляду справи, лише зазначив приклади практики застосування норм Верховним Судом в аналогічних справах.

Аналізуючи такі зазначені Верховниим Судом приклади розгляду аналогічних справ, суд дійшов висновку про відсутність єдної практики у вирішенні цих спорів.

Так в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 рокуу справі №808/8919/15 зазначено, що аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу. У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту). Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону № 580-VІІІ щодо звільнення особи через скорочення штатів. Сам факт відсутності заяви про намір продовжувати службу в органах поліції, якщо не було дотримано процедури звільнення, не може бути достатнім свідченням того, що звільнення у зв`язку зі скороченням штатів відбулось правомірно.

У справі №420/6852/18 25 червня 2020 року Верховний Суд дійшов висновку, що наданню згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції має передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду - ініціатива керівництва, спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

В постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №821/3731/15-а способу відновлення такого права не зазначено.

У справі № 0640/4568/18 (постанова від 04 вересня 2020 року) колегія Верховного Суду зазначає, що Законом України "Про Національну поліцію" передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає, в тому числі, перевірку відповідності особи вимогам до поліцейського, встановленим вказаним Законом, що відноситься до компетенції органів Національної поліції. За такого правового врегулювання, адміністративний суд позбавлений можливості зобов`язати орган державної влади прийняти позивача на роботу, оскільки прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура перевірки, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади.

Суд звертає увагу на ті обставини, що позивач ОСОБА_1 в межах розгляду цієї справи не оскаржує дії, рішення чи бездіяльність ГУНП в Луганській області.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, враховуючи зазначені висновки Верховного Суду, а також аналіз зазначених вище норм законодавства суд дійшов висновку, що порушене свого часу в наслідок протиправного звільнення позивача зі служби його право на продовження служби в поліції могло бути відновлене станом на час видання оскарженого наказу лише внаслідок проходження конкурсної процедури позивачем за його ініціативою.

Оскільки позивач не подав заяви (рапорту) до органів поліції для проходження конкурсу на заміщення вакантних посад поліцейських в період часу з 14.12.2018 по 27.02.2019, суд дійшов висновку про відсутність у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії підстав для видачі наказу в порядку, передбаченому п.9 Розділу XI «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію», про переведення до органів Національної поліції ОСОБА_1 за його згодою на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З урахуванням висновків Верховного Суду в постанові про направлення цієї справи на новий розгляд (від 22.01.2021, №360/1148/19), що про наступне звільнення позивача він був повідомлений своєчасно належним чином, а також відсутності можливості подальшого використання його на службі, суд дійшов висновку, що позивача правомірно звільнено за пунктом 64 «г» Положення №114 через скорочення штатів з дотриманням процедури такого звільнення та за наявності визначених чинним законодавством підстав.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття ліквідаційною комісією ГУМВС України у Луганській області наказу від 17.05.2019 № 5 о/с про внесення часткової зміни до пункту наказу ГУ МВС України у Луганській області від 20.02.2019 № 2 о/с, згідно якого майора міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 27.02.2019, з вислугою років у календарному обчисленні: 16 років 00 місяців 10 днів, суд виходить із такого.

Як вже зазначалося судом раніше, у зв`язку із зверненням 13.05.2019 ОСОБА_1 до відповідача 1 із заявою про надання листку тимчасової непрацездатності, згідно якого позивач у період часу: з 20.02.2019 по 26.02.2019 перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги Кремінської районної ради» Кремінська міська лікарська амбулаторія загальної практики - сімейної медицини, відповідачем прийнято спірний наказ про звільнення, яким ОСОБА_1 вважати звільненим з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 27.02.2019. Тобто, позивача звільнено з займаної посади після виходу з лікарняного.

Позивачем в підтвердження протиправності спірного наказу надано довідки про перебування на стаціонарному лікуванні у Луганському обласному тимчасову непрацездатність, а саме за періоди: з 05.03.2019 по 22.03.2019, з 12.04.2019 по 30.04.2019, з 30.05.2019 по 14.07.2019 (т.1 арк. спр. 143, 187, 188).

Таким чином, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що відповідачем 1 після надходження заяви ОСОБА_1 від 13.05.2019 про перебування останнього на стаціонарному лікуванні у період часу: з 20.02.2019 по 26.02.2019, винесено наказ від 17.05.2019 № 5 о/с про внесення часткової зміни до пункту наказу ГУ МВС України у Луганській області від 20.02.2019 № 2 о/с, згідно якого майора міліції ОСОБА_1 (М -116931 ), старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 27.02.2019, з вислугою років у календарному обчисленні: 16 років 00 місяців 10 днів, після виходу з лікарняного.

Отже, враховуючи докази, надані позивачем в підтвердження перебування позивача на лікарняному у період часу: з 20.02.2019 по 26.02.2019, з 05.03.2019 по 22.03.2019, з 12.04.2019 по 30.04.2019, з 30.05.2019 по 14.07.2019 судом встановлено, що на час прийняття відповідачем 1 спірного наказу (27.02.2019), позивач був працездатний та на лікарняному не перебував. Інших доказів в підтвердження тимчасової непрацездатності станом на 27.02.2019 позивачем суду не надано, а судом не встановлено.

У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що накази ГУМВС України у Луганській області наказу від 20.02.2019 № 2 о/с «Про звільнення майора міліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУМВС України у Луганській області відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з 20.02.2019 та від 17.05.2019 № 5 о/с про внесення часткової зміни до пункту наказу ГУ МВС України у Луганській області від 20.02.2019 № 2 о/с, згідно якого майора міліції ОСОБА_1 (М -116931 ), старшого оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 27.02.2019, з вислугою років у календарному обчисленні: 16 років 00 місяців 10 днів прийняті відповідачем 1 у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Щодо вимог позивача про стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області в особі ліквідаційної комісії на його користь відшкодування моральної шкоди, суд дійшов таких висновків.

Частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З аналізу зазначених норм вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 1 та 2 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ст. 1190 Цивільного кодексу України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Обгрунтовуючи підстави вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначив, що він вже доволі тривалий час через протиправні дії ГУМВС у Луганській області, в тому числі в особі ліквідаційної комісії, позбавлений в повній мірі можливості реалізувати своє право на працю, змушений докладати значних зусиль для забезпечення свого існування. Тому суд, враховуючи встановлені при розгляді цієї справи обставини неодноразового протиправного звільнення позивача з органів внутрішніх справ, порушення відповідачем його права на продовження служби в поліції через протипране звільнення, неможливість його відновлення на данний час в інший спосіб, нім проходження конкурсної процедури на заміщення посад поліцейських, а також ненарахування відповідачем грошового забезпечення позивачу за період поновлення його на службі з 14.12.2019 по 27.02.2020, що підтверджено листом від 18.05.2021 № 9/180 (т.3 арк. спр.15), дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, щ о полягає в пригніченому стані позивача, відчутті безпорадності та тривалої невизначеності щодо своєї долі. Розміром відшкодування завданої моральної шкоди, факт заподіяння якої підтверджено належними доказами, суд визначає суму 40000 гривень, яку слід стягнути на користь позивача з відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії.

Питання щодо судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (; місцезнаходження: 93404, Луганська обл., місто Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, будинок 16), Кремінського районного відділу ГУ МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (, місцезнаходження: 92900, Луганська область, Кремінський район, м. Кремінна, пл. Кооперативна, буд. 12), Головного управління Національної поліції в Луганській області (; місцезнаходження: 93406, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 1) про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 40000 (сорок тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 06 вересня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян