Справа № 640/18496/21
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

13 вересня 2021 року м. Київ № 640/18496/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клименчук Н.М., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.К.» до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Р.Е.К.» (, адреса: 02223, м. Київ, вул. Піщана, 37) (надалі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13) (надалі - Відповідач), у якій просить суд визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не повідомлення Позивача про розгляд скарги від 27.04.2021 №15522-33-21 та доповнень до скарги від 27.04.2021 №15522-33-21, не запрошенні Позивача на розгляд вказаної скарги; визнати протиправними дії Відповідача щодо розгляду скарги від 27.04.2021 №15522-33-21 та доповнень до скарги від 27.04.2021 №15522-33-21 не у колегіальному складі; визнати протиправним та скасувати наказ Відповідача від 27.04.2021 №1534/5 про задоволення скарги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2021 позовну заяву залишено без руху.

Позивачем 11.08.2021 подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суд враховує наступне.

Згідно із частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів (пункти 1, 4 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Частиною 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Суд дійшов висновку, що характер спору у цій справі є приватноправовим з огляду на наступні обставини.

З матеріалів позовної заяви слідує, що спір виник у зв`язку із прийняттям Міністерством юстиції України оскаржуваного наказу від 27.04.2021 №1534/5 про задоволення скарги, наслідком чого стало скасування, зокрема, рішень, на підставі яких здійснено перехід права власності від ТОВ «Екобуд-2014» до ТОВ «Р.Е.К.» щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :03:028:0113, :03:028:0114, :03:028:0115.

Судом встановлено, що у провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа №910/7374/21 за позовом ТОВ «ЕКОБУД-2014» до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» та ТОВ «Р.Е.К.» про визнання протиправним та скасування наказу №1534/5 від 27.04.2021.

Провадження у вказаній справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №372/3076/20, предметом якої є визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, укладених між ТОВ «БЦ ІНВЕСТБУД» та ТОВ «ЕКОБУД-2014», на підставі яких прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказане майно за позивачем (рішення скасовані наказом Міністерства юстиції України №1495/5); визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, укладених між ТОВ «ЕКОБУД-2014» та ТОВ «Р.Е.К.» від 27.04.2021, на підставі яких прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на вказане майно за ТОВ «Р.Е.К.» (рішення скасовані наказом Міністерства юстиції України №1534/5 від 27.04.2021); визнання за ОСОБА_1 права власності на спірні земельні ділянки.

Отже, з викладеного слідує, що у провадженні господарського суду є спір щодо визнання протиправним та скасування наказу №1534/5 від 27.04.2021, а в провадженні місцевого загального суду є спір щодо визнання права власності на спірні земельні ділянки.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що цей позов, з огляду на суб`єктний склад сторін, має розглядатися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки між позивачем та третіми особами наявний спір про право щодо земельних ділянок.

Отже, з урахуванням наведеного суд вважає, що даний спір має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав ТОВ «Р.Е.К.» на спірні земельні ділянки. Аналогічна правова позиція наведена, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 №802/385/18-а, від 12.02.2020 №1840/3241/18.

Розгляд цієї справи за правилами адміністративного судочинства не відповідав би принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Беручи до уваги позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку про наявність підстави для відмови у відкритті провадження, оскільки вказаний спір не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а належить до юрисдикції місцевого загального суду.

Керуючись положеннями статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі №640/18496/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.К.» до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу.

2. Роз`яснити Позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.М. Клименчук