Справа № 120/8557/20-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8557/20-а

Головуючий у І інстанції: Вільчинський О.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

16 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач в грудні 2020 року звернулась із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови, оформленої листом № 5264-5107/М-02/8-0200/20 від 04.12.2020, у проведенні перерахунку та виплати позивачу з 22.05.2008 по 03.08.2010 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% додаткової пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити позивачу перерахунок та виплатити пенсію по інвалідності з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008 по 03.08.2010 з урахуванням виплачених сум.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24.02.2021 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови, оформленої листом № 5264-5107/М-02/8-0200/20 від 04.12.2020, у проведенні ОСОБА_1 перерахунку пенсії та виплати з 22.05.2008 по 03.08.2010 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 50% додаткової пенсії за віком, призначеної відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити пенсію по інвалідності з розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відповідно до ст.ст. 49, 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 22.05.2008 по 03.08.2010 з урахуванням виплачених сум.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції зазначив, що у період з 22.05.2008 по 22.07.2011 жодних змін в правовому регулюванні спірних правовідносин не відбулося, у зв`язку з чим нарахування позивачу доплати до пенсії та додаткової пенсії особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, мали здійснюватися в розмірах, передбачених безпосередньо статтями 39, 50, 54 Закону № 796.

При цьому, суд вважає безпідставним та необґрунтованим покликання відповідача на те, що нарахування позивачу додаткової пенсії, передбаченої статтею 50 Закону № 796, у період з 22.05.2008 по 03.07.2010 здійснювалося відповідно до Постанови № 530 оскільки ні Закони №№ 107, 835, 2154, ні інші закони України, не наділяли Кабінет Міністрів України правом встановлювати розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, щодо строку звернення до суду з позовними вимогами, суд першої інстанції зазначив, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, непроведення виплати пенсії відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що при зверненні до суду із позовними вимогами щодо проведення донарахувань та виплати заборгованості за період з 22.05.2008 по 03.08.2010 позивачем пропущено шестимісячний строк, передбачений ст.122 КАС України та в силу вимог ст.123 КАС України позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду.

При цьому скаржник посилається на висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційної адміністративного суду викладені у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

Також вказує, що розмір пенсії обчислено у відповідності до діючих норм пенсійного законодавства і в управління немає підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною та не можуть бути скасовані чи обмежені.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.06.2021 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 28.07.2021.

Згідно з п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач - ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС., що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 16.12.2019, дружино померлого громадянина із числа потерпілих категорії 1, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 від 01.03.2013. Вінницькою обласною МСЕК 19.02.2004 Серія НОМЕР_3 їй безстроково встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС, що підтверджується наявною у справах довідкою. Позивач перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно до Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 у справі № 2-а-1078/11 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії по інвалідності відповідно до ст.ст. 50, ч. 4 ст. 54, 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

11.11.2020 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Вінницькій області з письмовою заявою про перерахунок та виплату державної пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 50 цього Закону у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, за період з 22.05.2008 по 03.08.2010.

Листом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 04.12.2020 № 5264-5107/М-02/8-0200/20 їй відмовлено у задоволенні заяви, посилаючись на те, що закони про Державний бюджет України на 2008-2010 роки наділяли Кабінет Міністрів України правом встановлювати розмір соціальних гарантій (виплат), що обчислюються з розміру прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, у зв`язку з чим нарахування та виплата позивачу доплати до пенсії, додаткової та державної пенсії, передбачених відповідно статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ з 22.05.2008 здійснювалися в розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 530. Також відповідач зазначив, що 14.06.2011 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2011 рік", яким передбачено, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону № 796 ХІІ застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, де визначення порядку та розмірів виплат вказаній категорії громадян делеговано Кабінету Міністрів України. В подальшому прийняті постанови від 06.07.2011 № 745 "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", від 23.11.2011 № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідачем також зазначено, що постановою Ленінського районного суду м. Вінниці у справі № 2-а-1078/11 від 30.03.2011 зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату позивачу державної та додаткової пенсії у відповідності до Закону № 796-ХІІ із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком та 50% мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 04.08.2010 по день припинення права на таку пенсію.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, позивач звернулась з позовом до суду.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 15 статті 171 КАС України визначено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Положенням п.7 ч.1 ст.240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Необхідно врахувати, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує.

Колегія суддів також враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, у спорах цієї категорії, які полягають у такому:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. За умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Верховний Суд зазначив, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 зазначив, що отримання позивачем листа органу ПФ України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

В подальшому аналогічна правова позиція була застосована Верховним Судом у постановах від 26.05.2021 у справі № 320/1778/20, від 10.06.2021 у справі № 805/4179/18-а, від 18.06.2021 у справі № 522/5974/17 та від 14.07.2021 у справі № 560/964/17.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, при цьому суд має враховувати останню практику суду.

Оскільки позивачем жодних належних доказів поважності причини пропуску строку звернення до суду з позовом не надано, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеними вимогами у встановлені строки не зазначено, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини, також, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому, числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії справа Девеер проти Бельгії).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Таким чином враховуючи встановлені у справі обставини, врахувавши характер спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачем пропущений встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, що є підставою для залишення позову без розгляду враховуючи вимоги частини 3, 4 статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.3 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.