Справа № 640/8653/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8653/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Федорчук А.Б.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грітіс» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Грітіс» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Компанія «Грітіс») звернулося до суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у місті Києві) в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.04.2020 року № .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ГУ ДПС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.03.2020 року ГУ ДПС у місті Києві, на підставі підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75, згідно порядку, встановленого статтею 76 Податкового кодексу України проведена камеральна перевірка податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020 рік платника орендної плати за землю ТОВ «Компанія «Грітіс».

За результатами вказаної перевірки, контролюючим органом складено відповідний акт перевірки №136/26-15-04-07-19/82851972 від 17.03.2020 року.

Камеральною перевіркою встановлено, що сума податкового зобов`язання по орендній платі за землю з юридичних осіб, визначена за результатами поданої податкової декларації з плати за землю за 2020 рік № від 19 лютого 2020 року є нижча, ніж визначено за результатами камеральної перевірки на загальну суму 340 173,00 грн.

Як стверджує контролюючий орган в акті перевірки, заниження податкового зобов`язання по орендній платі з юридичних осіб за 2020 рік відбулось внаслідок не врахування в податковій декларації з плати за землю за 2020 рік Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2017 року №489, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 грудня 2016 року №1647/29777 та даних витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19 лютого 2019 року., нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає - 174 768 260,41 грн.

На підставі вказаного акта перевірки, ГУ ДПС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № від 02.04.2020 року, яким ТОВ «Компанія «Грітіс» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - орендна плата з юридичних осіб у розмірі 425 216,25 грн., в т.ч. 340 173,00 грн. за податковими зобов`язаннями, 85 043,25 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (далі по тексту - оскаржуване ППР).

Вважаючи оскаржуване ППР протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дотримано вимоги податкового законодавства України при обрахунку та сплаті орендної плати за земельну ділянку, зокрема, такі нарахування відповідають мінімальній межі, встановленій ПК України, та умовам договорів оренди землі, тоді як податковий орган неправомірно збільшив суму грошових зобов`язань з орендної плати позивачу, розрахувавши платіж по орендній платі за 2020 рік, із застосуванням нормативної грошової оцінки земель, розмір визначення якої не узгоджується з положеннями наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 25.11.2016 № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», за умови відсутності коду виду цільового призначення земельної ділянки.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Згідно частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України, податок на майно належить до місцевих податків.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - є обов`язковим платежем у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно пункту 288.2 статті 288 ПК України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі - орендна плата).

Пунктом 288.1 статті 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно пункту 288.4 статті 288 ПК України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За змістом підпункту 288.1.5 пункту 288.1 статті 288 ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК України, податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Пунктом 286.1 статті 286 ПК України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідні центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 14.142 пункту 14.1 статті 14 ПК України, дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Згідно пункту 289.1 статті 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» від 11.12.2003 року №1378 (далі - Закон №1378) нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно зі статтею 18 Закону №1378, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».

У пункті 4 Порядку подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2011 року №1386 зазначено, що Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі: Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який не може бути меншим, ніж встановлено положеннями статті 288 ПК України.

При цьому, відповідальність за правильність визначення показників при формуванні Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та обчисленні нормативної грошової оцінки земельної ділянки, покладається на орган, що його формує, тобто в даному випадку на Головне управління Держгеокадастру.

За таких обставин, користувач земельної ділянки лише використовує відомості про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, визначену у Витягу на момент складання податкової звітності та не може нести відповідальність за правильність її обчислення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.05.2008 року між Київською міською радою в особі Київського міського голови Черновецького Леоніда Михайловича (орендодавець) та ТОВ «Компанія «Грітіс» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки.

Відповідно до пункту 2.1 якого об`єктом оренди відповідно до цього договору є земельна ділянка з наступними характеристиками: Столичне шосе (Конча-Заспа) у Голосіївському районі м. Києва; розмір - 9,00002 га; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування дошкільного та шкільного закладу; кадастровий номер - :90:379:0016.

Згідно пункту 2.2 договору відповідно до витягу з технічного документації №Ю-21663/2008 Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 12 травня 2008 року №448 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 18 040 380,71 грн.

Договір укладено на 10 років (пункт 3.1 договору).

28.10.2010 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень до договору оренди земельної ділянки, пунктом 1 якого передбачено, що підпункт 2.2 пункт 2 договору оренди викласти в такій редакції: «Згідно з витягом з технічної документації №Ю-30367/2010 Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 04 жовтня 2010 року за №413 нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 22 008 687,17 грн.

15.04.2020 року ТОВ «Компанія «Грітіс» подано декларацію з плати за землю за 2020 рік, в якій визначено річну суму орендної плати у розмірі 1 064 224,15 грн. (90 002,00 кв.м.*429,98 грн.*3/100).

Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :90:379:0016 у розмірі 25 476 758,24 грн. застосовано позивачем відповідно до довідки №Ю-01549/2015.

Як зазначено податковим органом, заниження позивачем податкового зобов`язання по орендній платі з юридичних осіб за 2020 рік відбулось внаслідок неврахування ТОВ «Компанія «Грітіс» вимог Порядку №489 та даних витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 19 лютого 2019 року, згідно якого оцінка земельної ділянки складає 174 768 260,41 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Суд враховує, що між ТОВ «Компанія «Грітіс» та орендодавцем - Київською міською радою, після 2010 року додаткові угоди не укладались, умови договору про оренду землі, зокрема і щодо розміру орендної плати, не змінювались.

У свою чергу, договір оренди землі не містить обов`язку позивача щодо самостійного обрахування розміру орендної плати, враховуючи нормативну грошову оцінку земель.

Відповідно висновків Верховного Суду, зазначених у постановах від 30.01.2020 року в справі №640/15419/15 та від 16.01.2020 року в справі №911/2686/18, від 16.07.2019 року в справі №925/688/18, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Разом з тим, ні актом перевірки, ні представником відповідача не вказувалось на жодні порушення при декларуванні та сплаті позивачем грошових зобов`язань з орендної плати за 2020 рік на дату подання податкової декларації, яка прийнята контролюючим органом без зауважень.

Тобто, позивач вчасно та в повному обсязі обчислював, декларував та сплачував суми орендної плати за 2020 рік, керуючись інформацією з наявного у нього витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

У свою чергу, визначення платником податків розміру плати за землю здійснюється на підставі отриманих ним витягів про нормативну грошову оцінку, за подальшу зміну чи недостовірність яких платники не можуть притягатись до відповідальності.

Як зазначено ТОВ «Компанія «Грітіс» та не спростовано апелянтом, витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки кадастровий номер :90:379:0016 від 19.02.2019 року позивач не замовляв і не отримував.

Крім того, вказаний витяг, на який посилається відповідач у акті перевірки, матеріали справи також не містять.

Незважаючи на вказане, апелянтом не надано суду апеляційної інстанції зазначеного витягу і на момент подання апеляційної скарги в якості доказів.

Водночас, Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25 листопада 2016 року №489 (далі - Порядок №489) визначено процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІІ Порядку №489 в основі нормативної грошової оцінки земель населених пунктів лежить капіталізація рентного доходу, що отримується залежно від місця розташування населеного пункту в загальнодержавній, регіональній і місцевій системах виробництва та розселення, облаштування його території та якості земель з урахуванням природно-кліматичних та інженерно-геологічних умов, архітектурно-ландшафтної та історико-культурної цінності, екологічного стану, функціонального використання земель.

Нормативна грошова оцінка всіх категорій земель та земельних ділянок населених пунктів (за винятком земель сільськогосподарського призначення та земельних ділянок водного фонду, що використовуються для риборозведення) визначається згідно з формулою 1.

Визначення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки населених пунктів: ,

де: Цн - нормативна грошова оцінка квадратного метра земельної ділянки (у гривнях); В - витрати на освоєння та облаштування території з розрахунку на квадратний метр (у гривнях); Нп - норма прибутку (6%); Нк - норма капіталізації (3%); Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки; Км - коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки.

Коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), встановлюється на підставі Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306 (додаток 1).

Разом з тим, у новій формі заяви заявником обов`язково повинна бути зазначена інформація про категорію земель та цільове призначення земельної ділянки відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306.

У новій формі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, на відміну від форми, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України, Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, Української академії аграрних наук України "Про Порядок нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів" від 27.01.2006 №18/15/21/11 також повинно бути зазначено категорію земель та цільове призначення земельної ділянки відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель (КВЦПЗ), та зазначається, що витяг сформовано.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог Порядку №489, ТОВ «Компанія «Грітіс» зверталась до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві із заявою від 26.06.2018 року №1/26 щодо приведення у відповідність коду цільового призначення на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Столичне шосе (Конча-Заспа) у Голосіївському районі міста Києва, кадастровий номер :90:379:0016.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача, Головне управління Держгеокадастру у місті Києві листом від 25 липня 2018 року №19-26-0.22-3862/2-18 повідомило позивачу, що згідно відомостей Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :90:379:0016 перебуває у комунальній власності Київської міської ради та відведена для будівництва, експлуатації та обслуговування дошкільного та шкільного закладу, з цільовим призначенням - освіти. При цьому, внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з 01 січня 2015 року здійснюється виключно через центри надання адміністративних послуг, які утворені при місцевих державних адміністраціях та органах місцевого самоврядування.

Також, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 07 листопада 2018 року №057-02-23730 повідомив позивачу, що документацією із землеустрою щодо передачі земельної ділянки на Столичному шосе (Конча-Заспа) у Голосіївському районі м. Києва в оренду ТОВ «Компанія «Грітіс» цільового призначення земельної ділянки не було визначено. Інформація щодо коду КВЦПЗ зазначеної земельної ділянки, визначеного в установленому законодавством порядку, у Департаменті земельних ресурсів відсутня. Таким чином, подати відповідну заяву щодо внесення змін до відомостей про зареєстровану земельну ділянку щодо коду виду цільового призначення земельної ділянки на Столичному шосе (Конча-Заспа) у Голосіївському районі м. Києва немає можливості.

Отже, за відсутності коду виду цільового призначення земельної ділянки, який визначає коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), та впливає на визначення нормативної грошової оцінки одного квадратного метра земельної ділянки за формулою, передбаченою Порядком №489, а також зважаючи на те, що ні матеріали справи не містять копії витягу нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 19 лютого 2019 року, ні позивачем не отримувалось такого витягу, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не надано суду доказів на підтвердження розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки із кадастровим номером :90:379:0016 протягом 2020 року, визначеної відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 25.11.2016 № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів».

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої, що ТОВ «Компанія «Грітіс» дотримано вимоги податкового законодавства України при обрахунку та сплаті орендної плати за земельну ділянку, зокрема, такі нарахування відповідають мінімальній межі, встановленій ПК України, та умовам договорів оренди землі.

У свою чергу, ГУ ДПС у місті Києві неправомірно збільшено суму грошових зобов`язань з орендної плати позивачу, розрахувавши платіж по орендній платі за 2020 рік, із застосуванням нормативної грошової оцінки земель, розмір визначення якої не узгоджується з положеннями наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 25.11.2016 № 489 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», за умови відсутності коду виду цільового призначення земельної ділянки.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржуване ППР є протиправним та підлягає скасуванню, відповідно до вищевикладених висновків суду.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 16.09.2021 року