Справа № 500/2019/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 рокуСправа № 500/2019/21 пров. № А/857/12437/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Курильця А.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року (суддя Мірінович У.М., м.Тернопіль, повний текст складено 24 травня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУПФ, ПФУ відповідно), в якому просив зобов`язати відповідача виплатити позивачу нараховану за період з 01.01.2017 по 28.07.2017 пенсію у розмірі 7614,86 грн, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів населення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано ГУПФ виплатити позивачу нараховану за період з 01.01.2017 по 28.02.2017 пенсію у розмірі 7614,86 грн. В задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходів, відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі із посиланням на норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що відповідно до абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Постанова №637) суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. На даний час вищезазначений порядок не прийнято з огляду на що, у відповідача відсутні правові підстави для проведення таких виплат, в тому числі позивачу. Також вказує, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, позивач має право на нараховану, але безпідставно не виплачену йому суму пенсії.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивач перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) (а.с.9).

Відповідно до довідки від 19.11.2014 № виданої Управлінням соціального захисту населення Чортківської міської ради Тернопільської області (далі УСЗН), ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа із місцем реєстрації проживання: АДРЕСА_1 (далі Адреса-1) та місцем фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; а.с.10).

Починаючи з 01.07.2014 позивач, перебуває на обліку в Чортківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області, як внутрішньо переміщена особа.

На підставі рішення комісії по призначенню (відновленню) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 15.12.2016 №17 позивачу припинено виплату пенсії з 01.01.2017.

03.10.2017 ОСОБА_1 звернувся із заявою про поновлення пенсійної виплати.

Рішенням комісії по призначенню (відновленню) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 25.10.2017 №21 позивачу відновлено виплату пенсії із врахуванням пунктів 15,16 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», затвердженого постановою КМУ від 08.06.2016 №365 (далі Постанова №365; в редакції чинній на дату поновлення виплати пенсії).

Внаслідок проведеного перерахунку, відповідачем нараховано борг по виплаті пенсії за період з 01.01.2017 по 28.02.2017 у розмірі 7614,86 грн, який обліковується, як «відкладена» доплата.

Позивач повторно звернувся із заявою від 04.02.2020 до відповідача у якій просив виплатити йому заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.01.2017 по 28.02.2017, однак відповідач, листом від 11.02.2020 №195-228/П-04/8-19900/20, відмовив останньому у виплаті боргу в сумі 7614,86 грн, мотивуючи свою відмову тим, що з 01.03.2017 ОСОБА_1 проведено індивідуально-масовий перерахунок і доплата по перерахунку становить 1265,64 грн, та буде виплачена додатковими відомостями в березні 2020 року. Відповідно до абзацу 20 пункту 1 Постанови №637 суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює, пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. На даний час вищезазначений порядок не прийнято (а.с.11).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить, що виплата пенсії припиняється лише на підставі відповідного рішення територіальних органів ПФУ або суду.

Перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Як видно із листа ГУПФ від 11.02.2020 №195-228/П-04/8-1900/20, відповідачем було відновлено ОСОБА_1 виплату пенсії та проведено перерахунок пенсії у зв`язку з поновленням пенсійних виплат з 01.01.2017 внаслідок чого нарахований борг по виплаті пенсії з 01.01.2017 по 28.02.2017 у розмірі 7614,86 грн, який обліковується, як «відкладена» доплата.

Таким чином, встановлено, що пенсія позивача була нарахована, однак не виплачена.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Абзацом 1 частини першої статті 4 Закону №1706-VII передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

КМУ прийнято Постанову №637 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), якою визначено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства Державний ощадний банк України з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Виплата пенсій та соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та іншим особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовою заявою можуть здійснюватися акціонерним товариством Укрпошта з доставкою за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є, зокрема, знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.

Як встановлено вище, довідкою від 19.11.2014 № підтверджено та, що позивач перебуває на обліку в УСЗН, як внутрішньо переміщена особа, із місцем реєстрації проживання: Адреса-1 та місцем фактичного проживання: Адреса-2.

В силу вимог пункту 15 Порядку №365 призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам встановлено, що соціальні виплати, у т.ч. пенсія, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відмова у виплаті нарахованої пенсії, ГУПФ обґрунтована тим, що на даний час окремого порядку визначеного КМУ не прийнято, тому ПФУ не має правових підстав та законного способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість проведення виплат пенсій, які не виплачені за минулий період.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, та обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 16 Закону №1058-IV передбачено, що застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

З аналізу вищенаведених норм можна прийти до висновку, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом №1058-IV.

При цьому, відсутність встановленого КМУ механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу ПФУ від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій.

Доводи скаржника щодо застосування норм постанов КМУ, якими визначений порядок виплати заборгованості з пенсії внутрішньо переміщеним особам, є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги Закону № 1058-IV.

Крім того, необхідно зазначити, що сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не є спірним між сторонами.

Відповідно до позиції Верховного Суду, що викладена у рішенні від 3 травня 2018 року за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), Постанова №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії внутрішньо переміщених осіб.

При цьому, оскільки відповідачем самостійно здійснено перерахунок пенсії у зв`язку із поновленням пенсійної виплати позивача, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу нараховану за період з 01.01.2017 по 28.02.2017 пенсію у розмірі 7614,86 грн слід задовольнити.

Щодо посилань скаржника про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, слід вказати, що згідно позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Оскільки у розглядуваному спорі пенсія у розмірі 7614,86 грн ще в 2017 році була нарахована, але не виплачена позивачу, і на даний час обліковується у відповідача, як «відкладена» доплата, то особа має право на її виплату за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Доводи скаржника, що наведені в апеляційній скарзі ґрунтуються на неправильному та довільному тлумаченні в свою користь норм матеріального права та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до статті 316 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року.