Справа № 640/17664/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

06 вересня 2021 року справа №640/17664/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Проценко Р.А. та представників:

позивача: Кравченка Р.М.;

відповідача: Снісаренко К.С.;

третьої особи: Гришакової Н.Є.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «НІСОМІ УКРАЇНА» (далі по тексту - позивач, ТОВ «НІСОМІ УКРАЇНА»)
доМіністерства фінансів України (далі по тексту - відповідач, МФУ)
третя особаДержавна митна служба України (далі по тексту - третя особа, ДМС України)
про 1) визнання протиправним та таким, що не відповідає правовим актам вищої юридичної сили та нечинним Порядок реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №648 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 09 червня 2020 року №282) «Про внесення змін до Порядку реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону», в частині:

пункту 11 частини дев`ятої розділу ІІІ Порядку

« 11) у графі 11 зазначається опис характерних (типових) ознак, що містяться безпосередньо на оригінальних товарах, у тому числі маркування, етикетки, захисні елементи, голограми, ярлики, штрих-коди; при цьому зазначаються місця розміщення таких характерних (типових) ознак на товарах та надається їх фотографічне зображення;»

пункту 13 частини дев`ятої розділу ІІІ Порядку

« 13) у графі 13 зазначається інформація про учасників зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють операції з оригінальними товарами: імпортери (одержувачі), експортери (відправники), перевізники тощо.

Інформація щодо кожного учасника зовнішньоекономічної діяльності зазначається окремо:

роль (наприклад, імпортер, експортер тощо);

повне найменування юридичної особи або прізвище, власне ім`я фізичної особи / фізичної особи - підприємця; місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи / фізичної особи - підприємця (країна, поштовий індекс, адреса);

код за ЄДРПОУ / реєстраційний номер облікової картки платника податків / серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону, та для нерезидентів), або номер EORI (для економічних операторів, які мають номер EORI);»

пункту 14 частини дев`ятої розділу ІІІ Порядку

« 14) у графі 14 зазначається інформація про митне оформлення оригінальних товарів та їх дистрибуцію:

пункти пропуску через митний кордон України, через які здійснюється переміщення оригінальних товарів, та митні органи, які здійснюють митне оформлення таких товарів;

країни відправлення оригінальних товарів, спосіб їх перевезення (автомобільний, повітряний, морський, залізничний тощо), транспортні маршрути;

місця зберігання оригінальних товарів, місця їх відправки, розвантаження, складування тощо;»

пункту 15 частини дев`ятої розділу ІІІ Порядку

« 15) у графі 15 зазначається інформація про пакування оригінальних товарів:

найменування виду та коду упаковки (відповідно до Класифікатора видів упаковок, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів);

характерні (типові) ознаки упаковки (наприклад, маркування, етикетки, захисні елементи, голограми, ярлики, штрих-коди), при цьому зазначаються місця розміщення таких характерних ознак на упаковці;

особливості дизайну упаковки (колір, форма), у тому числі її фотографічне зображення (за наявності);

кількість одиниць товару на пакувальну одиницю;»

пункту 16 частини дев`ятої розділу ІІІ Порядку

« 16) у графі 16 зазначається інформація про документи, що супроводжують оригінальні товари: брошури, інструкції з використання, гарантійні документи, специфікації, сертифікати тощо, а також їх характерні особливості (мова, шрифт, колір, якість поліграфії тощо);»

2) зобов`язання відповідача невідкладно опублікувати резолютивну частину рішення суду у виданні, в якому був офіційно оприлюднений Порядок реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №648 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 09 червня 2020 року №282) «Про внесення змін до Порядку реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону», після набрання рішенням законної сили

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 06 вересня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, вважаючи протиправними оскаржувані пункти Порядку реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №648 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 09 червня 2020 року №282) «Про внесення змін до Порядку реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону», у зв`язку із тим, що у пунктах 11, 13-16 частини дев`ятої розділу ІІІ цього Порядку встановлено додаткові ознаки оригінальності товару: маркування, етикетки, захисні елементи, голограми, ярлики, штрих-коди, імпортери.

На думку позивача, такі додаткові умови створять формальні умови для можливого зловживання з боку виробників (правовласників) правами та порушення умов вільної конкуренції через створення монополії на імпорт товарів в Україну.

Позивач зазначає, що перелік ознак, наведений у пунктах 11, 13-16 частини дев`ятої розділу ІІІ цього Порядку безпідставно та довільно розширений порівняно із тими ознаками, що містяться у Митному кодексі України та у розділі ІІ самого Порядку. Зокрема відповідно до пункту 1 частини третьої статті 397 Митного кодексу України оригінальними слід вважати товари, які були виготовлені за згодою правовласника, або товарів, виготовлених особою, належним чином уповноваженою правовласником на виробництво певної кількості товарів, у тому числі у кількості, що перевищує обумовлену між цією особою і правовласником.

Таким чином, позивач робить висновок, що ознакою оригінальності товару згідно із законом є лише критерій правомірності виготовлення товару - безпосередньо власником або іншою особою, належним чином уповноваженою правовласником на виробництво таких товарів незалежно від кількості фактично виготовлених товарів.

Ухвалою від 10 серпня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в адміністративній справі №640/17664/20 та призначив підготовче засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти задоволення позовних вимог, у зв`язку із тим, що пункт 1 частини третьої статті 397 Митного кодексу України містить лише визначення поняття «оригінальні товари», а не ознаки, за якими товари можуть бути ідентифіковані як оригінальні, тобто встановлена правомірність виготовлення податного до митного контролю та митного оформлення товару. На думку відповідача, надання правовласником у заяві про реєстрацію об`єкта права інтелектуальної власності у митному реєстрі інформації щодо оригінальних товарів, зокрема, тієї, що надається у графах 11, 13, 14, 15 та 16 такої заяви, не суперечить положенням, що заходи щодо сприяння захисту права інтелектуальної власності, передбачені у частині першій статті 397 Митного кодексу України, не застосовуються до оригінальних товарів.

Крім того, відповідач звертає увагу, що оскаржуваний Порядок розроблений з метою вдосконалення порядку реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності та наближення митного законодавства України у сфері захисту інтелектуальної власності до законодавства ЄС.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги та наведені мотиви у позовній заяві та наголосив, що оскаржувані положення Порядку суперечать нормам частини другої статті 5 Господарському кодексу України, пункту 1 частини третьої статті 397 Митного кодексу України та Закону України «Про захист економічної конкуренції», та наводить, на його думку, приклад зловживання з боку ТОВ «Цифротек». Крім того, позивач, обґрунтовуючи своє право на звернення до суду, зазначає, що ТОВ «НІСОМІ УКРАЇНА» є суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності на рівні з усіма іншими, що прямо передбачено законодавством, оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зокрема здійснює види діяльності з торгівлі одягом, годинниками, ювелірними виробами, комп`ютерами, телекомунікаційним устаткуванням та іншим. У свою чергу оскаржувані норми Порядку порушують право позивача на здійснення зовнішньоекономічної діяльності.

Позивач вважає достатнім підтвердженням права на звернення до суду те, що він має право на здійснення зовнішньоекономічної діяльності, та додав копії зовнішньоекономічних договорів, додаткових угод, інвойсу, пакувальних листів та митної декларації.

Третя особа у письмовому поясненні заперечила проти позовних вимог, підтримавши мотиви відзиву МФУ та додатково вказала, що правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на об`єкт інтелектуальної власності, має право подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує митну політику, заяву про сприяння захисту належних йому майнових прав.

Ухвалою від 12 квітня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні 06 вересня 2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги, представники відповідача та третьої особи проти позову заперечили.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Частина друга статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб`єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта.

Враховуючи викладене, в контексті спірних правовідносин право на захист виникає за умови доведення факту застосування до позивача норм оскаржуваного акта, та/або того, що позивач є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Суд встановив, що наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №648 затверджено Порядок реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону (далі по тексту - Порядок).

Цей Порядок встановлює порядок реєстрації у митному реєстрі об`єктів прав інтелектуальної власності (далі - ПІВ), які охороняються відповідно до закону, включаючи форму заяви, перелік інформації та документів, які додаються до заяви, порядок подання і розгляду заяви, внесення інформації до митного реєстру та його ведення.

Наказом Міністерства фінансів України від 09 червня 2020 року №282 «Про внесення змін до Порядку реєстрації у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону» внесені зміни до Порядку, виклавши його в новій редакції.

Так, згідно з пунктом 3 розділу І Порядку правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на об`єкт ПІВ, має право безоплатно подати до Держмитслужби заяву про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі.

Заява про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі може бути подана з метою реєстрації у митному реєстрі таких об`єктів ПІВ як об`єкти авторського права і суміжних прав, винаходи, промислові зразки, торговельні марки, географічні зазначення, сорти рослин, компонування напівпровідникових виробів (пункт 4 розділу І Порядку).

За правилами пункту 5 розділу І Порядку дозволяється подання однієї заяви про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі для реєстрації двох або більше об`єктів ПІВ у митному реєстрі за умови дотримання вимог, передбачених цим Порядком.

Пункт 7 розділу І Порядку встановлює, що реєстрація об`єктів ПІВ у митному реєстрі здійснюється на підставі інформації та документів, які надає заявник до СП Держмитслужби.

У свою чергу за визначенням пункту 2 розділу І Порядку заявник - правовласник, який самостійно або через уповноваженого ним представника у встановленому порядку подає заяву про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі або про продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі;

заява про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі - заява про сприяння захисту належних правовласнику майнових прав на об`єкт ПІВ, яка подається за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку, відповідно до статті 398 Кодексу з метою реєстрації такого об`єкта у митному реєстрі;

заява про продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі - заява про продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі, яка подається за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, з метою продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі.

Наведені норми Порядку свідчать, що він застосовується виключно до заявника - правовласника, який самостійно або через уповноваженого представника у встановленому порядку подає заяву про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі або про продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі.

Однак, суд звертає увагу, що позивач не надав будь-яких доказів, які б підтверджували, що ТОВ «НІСОМІ УКРАЇНА» є правовласником та самостійно або через уповноваженого представника подавав заяву про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі або про продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі. Зокрема у справі відсутні відповідні заяви позивача або його уповноваженого представника про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі або про продовження строку реєстрації об`єкта ПІВ у митному реєстрі, та докази реєстрації таких заяв у відповідному митному органі.

Вирішуючи питання про те, чи є позивач є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано Порядок, суд звертає увагу, що у справі відсутні докази, які б підтверджували, що ТОВ «НІСОМІ УКРАЇНА» має будь-яке відношення до об`єктів прав інтелектуальної власності, однак, допускає, що воно може набути такі права у майбутньому, оскільки у справі містяться докази, що ТОВ «НІСОМІ УКРАЇНА» здійснює зовнішньоекономічну діяльність.

Зокрема позивач надав копії зовнішньоекономічних договорів, додаткових угод, інвойсу, пакувальних листів та митної декларації, з яких вбачається, що позивач імпортував з Китаю в Україну у 2020 році фітнес-трекер та навушники бездротові.

Вирішуючи питання відповідності оскаржуваних норм Порядку вимогам законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили, суд звертає увагу на таке.

Пункт 9 розділу ІІІ Порядку визначає, що графи та поля заяви про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі заповнюються з дотриманням таких вимог, зокрема:

11) у графі 11 зазначається опис характерних (типових) ознак, що містяться безпосередньо на оригінальних товарах, у тому числі маркування, етикетки, захисні елементи, голограми, ярлики, штрих-коди; при цьому зазначаються місця розміщення таких характерних (типових) ознак на товарах та надається їх фотографічне зображення;

13) у графі 13 зазначається інформація про учасників зовнішньоекономічної діяльності, які здійснюють операції з оригінальними товарами: імпортери (одержувачі), експортери (відправники), перевізники тощо.

Інформація щодо кожного учасника зовнішньоекономічної діяльності зазначається окремо:

роль (наприклад, імпортер, експортер тощо);

повне найменування юридичної особи або прізвище, власне ім`я фізичної особи / фізичної особи - підприємця; місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи / фізичної особи - підприємця (країна, поштовий індекс, адреса);

код за ЄДРПОУ / реєстраційний номер облікової картки платника податків / серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону, та для нерезидентів), або номер EORI (для економічних операторів, які мають номер EORI);

14) у графі 14 зазначається інформація про митне оформлення оригінальних товарів та їх дистрибуцію:

пункти пропуску через митний кордон України, через які здійснюється переміщення оригінальних товарів, та митні органи, які здійснюють митне оформлення таких товарів;

країни відправлення оригінальних товарів, спосіб їх перевезення (автомобільний, повітряний, морський, залізничний тощо), транспортні маршрути;

місця зберігання оригінальних товарів, місця їх відправки, розвантаження, складування тощо;

15) у графі 15 зазначається інформація про пакування оригінальних товарів:

найменування виду та коду упаковки (відповідно до Класифікатора видів упаковок, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів);

характерні (типові) ознаки упаковки (наприклад, маркування, етикетки, захисні елементи, голограми, ярлики, штрих-коди), при цьому зазначаються місця розміщення таких характерних ознак на упаковці;

особливості дизайну упаковки (колір, форма), у тому числі її фотографічне зображення (за наявності);

кількість одиниць товару на пакувальну одиницю;

16) у графі 16 зазначається інформація про документи, що супроводжують оригінальні товари: брошури, інструкції з використання, гарантійні документи, специфікації, сертифікати тощо, а також їх характерні особливості (мова, шрифт, колір, якість поліграфії тощо).

Таким чином, оскаржувані норми Порядку передбачають інформацію, яка має зазначатись заявником у заяві про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі.

При цьому суд звертає увагу, що Порядок не містить частин, зокрема частини дев`ятої, а ділиться на розділи, пункти, підпункти та відповідні абзаци.

На думку позивача, вказані норми розділу ІІІ цього Порядку встановлюють додаткові ознаки оригінальності товару: маркування, етикетки, захисні елементи, голограми, ярлики, штрих-коди, імпортери, що створює формальні умови для можливого зловживання з боку виробників (правовласників) правами та порушення умов вільної конкуренції через створення монополії на імпорт товарів в Україну.

Проте, такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються змістом розділу ІІІ Порядку, який не регулює питання оригінальності товарів та не визначає відповідних ознак.

Крім того, суд звертає увагу, що Порядок прийнятий на реалізацію частини третьої статті 398 Митного кодексу України, яка регулює питання митного реєстру права інтелектуальної власності.

При цьому частина третя статті 397 Митного кодексу України, на яку посилається позивач, визначає лише випадки, коли не застосовуються заходи щодо сприяння захисту прав інтелектуальної власності, передбачені частиною першою цієї статті, та не визначає ознаки оригінальності товарів.

Враховуючи викладене, твердження позивача про те, що оскаржувані норми Порядку безпідставно та довільно розширюють ознаки оригінальності товарів порівняно із пунктом 1 частини третьої статті 397 Митного кодексу України, є помилковими та спростовуються змістом розділу ІІІ Порядку та статті 297 Митного кодексу України.

Посилання позивача на те, що ознакою оригінальності товару згідно із законом є лише критерій правомірності виготовлення товару - безпосередньо власником або іншою особою, належним чином уповноваженою правовласником на виробництво таких товарів незалежно від кількості фактично виготовлених товарів, відхиляються судом, оскільки оскаржувані норми Порядку не визначають поняття та ознак оригінальності товарів.

Кім того, позивач не довів, а суд судом не виявив, що оскаржувані норми Порядку, які визначають перелік інформації, яка має зазначатись заявником у заяві про реєстрацію об`єкта ПІВ у митному реєстрі, суперечать чи порушують приписи частини другої статті 5 Господарського кодексу України, пункту 1 частини третьої статті 397 Митного кодексу України та Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Суд також відхиляє доводи позивача про можливі зловживання з боку інших осіб, оскільки такі ймовірні зловживання не свідчать про незаконність норм Порядку та тягнуть інші правові наслідки - оскарження відповідної поведінки таких осіб у встановленому порядку.

Зокрема частина друга статті 398 Митного кодексу України встановлює, що правовласник, який має підстави вважати, що під час переміщення товарів через митний кордон України порушуються чи можуть бути порушені його права на об`єкт права інтелектуальної власності, має право безоплатно подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, заяву про сприяння захисту належних йому майнових прав на об`єкт права інтелектуальної власності з метою реєстрації такого об`єкта у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності, які охороняються відповідно до закону.

Отже, якщо позивач вважає, що будь-які особи, зловживаючи своїм становищем чи законодавством, порушують його права, має право застосувати відповідні способи захисту, як от подати заяву до ДМС України або звернутись до суду.

Відповідно до частини дев`ятої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

У свою чергу частина перша статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оскільки позивач не довів, що оскаржувані ним положення підпунктів 11, 13-16 пункту 9 розділу ІІІ Порядку є незаконними чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, позовні вимоги нормативно та документально не підтверджуються.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «НІСОМІ УКРАЇНА» задоволенню не підлягає.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати не підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «НІСОМІ УКРАЇНА» повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НІСОМІ УКРАЇНА» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; ідентифікаційний код 39344040);

Міністерство фінансів України (01008, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 12/2; ідентифікаційний код 00013480);

Державна митна служба України (04119, Київ, вул. Дегтярівська, 11Г; ідентифікаційний код 43115923).

Дата складення повного рішення суду - 20 вересня 2021 року.

Суддя В.А. Кузьменко