Справа № 160/13422/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КАРІ УКРАЇНА" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 30.08.2021 року.
30.08.2021 року у підготовчому засіданні судом задоволено клопотання представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. Оголошено перерву до 07.09.2021 року.
06.09.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що обов`язку подати уточнення по податкової декларації за травень 2017 року у нього не виникало. Встановивши відсутність у ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» за даними інтегрованих карток/АІС «Податковий блок» надміру сплаченої суми 30076582,00 грн, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області ухилилося від з`ясування обставин щодо встановлення об`єктивних причин відсутності в інтегрованих картках позивача як платника податків /АІС «Податковий блок» даних щодо надміру сплаченої суми 30076582,00 грн., чим допустило протиправну бездіяльність. Невиконання Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області вимог глави 4 «Відображення в інформаційній системі органів ДФС результатів адміністративного та/або судового оскарження донарахованих сум з відповідним перенесенням до ІКП» розділу V Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 (чинного на час виникнення переплати, в т.ч. на час звернення позивача із запитом вих.№01-13/11/20 від 13.11.2020 року), не може слугувати підставою для відмови позивачу у задоволенні його заяви про повернення надмірно сплачених сум податку на додану вартість, враховуючи обставини фактичної відсутності податкового боргу.
07.09.2021 року у судове засідання з`явився представник позивача та відповідача-1. Належним чином повідомлений представник Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився. У зв`язку з відсутністю відповідача-2, суд на місці ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 року скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2015 року, адміністративну справу №804/5544/14 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 року у справі №804/5544/14, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 року - залишено без змін.
Грошові кошти в сумі 30076582,00 грн. було списано з рахунку позивача та зараховано до Державного бюджету України, що відповідачем-1 не заперечується.
Відповідна сума відображена в IKП підприємства 23.06.2017 року з кодом сплати 242 (Зараховано 23.06.2017 [35 648 867] Надходження до бюджету коштів з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ Платіжне доручення №11460365 від 23.06.2017 року).
Постановою Верховного Суду від 13.06.2019 року касаційну скаргу ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» задоволено частково. Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.09.2014 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 року скасовано та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відтак, у зв`язку із скасуванням Верховним Судом ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 року, станом на 13.06.2019 року у позивача виникла переплата з ПДВ в сумі 30076582,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року у справі №804/5544/14, залишеним в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020 року - визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.02.2014 року в частині зменшення ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» розміру від`ємного значення ПДВ в сумі 30076582,00 грн. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року у справі №804/5544/14 набрало законної сили 23.06.2020 року.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Учасники справи, вищенаведені обставини не заперечували.

Згідно положень підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на дату набрання рішенням ДОАС від 03.12.2019 року у справі №804/5544/14 законної сили) податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу, у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Відповідно, позивач не має обов`язку сплачувати суму грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 10.02.2014 у розмірі 30076582,00 грн.

Про хронологію та підстави виникнення переплати, позивач запитами вих.№01-13/11/20 від 13.11.2020 року, вих.№01-18/02/21 від 18.02.2021 року повідомляв Головне управління ДПС у Дніпропетровській області та просив внести відповідні зміни до інтегрованої картки платника ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» по податку на додану вартість.

Листом вих.№9468/6/04-36-07-03/37989494 від 11.03.2021 року відповідачем-1 відмовлено позивачу у відображенні суми переплати та повідомлено, що умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення згідно ст.43 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.115. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Підпунктом 17.1.10. пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України визначено, що платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 43 Податкового кодексу України визначає умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

Пунктом 43.1 вказаної статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

За правилами пункту 43.2. цієї ж статті, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (пункт 43.4. статті 43 Податкового кодексу України).

Згідно до пункту 43.5 статті 43 Податкового кодексу України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

Положення статті 43 Податкового кодексу України узгоджуються з нормами Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019р. №60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2019 р. за №370/33341.

Таким чином, законодавець передбачив, що повернення надміру сплачених грошових зобов`язань можливе у випадку безпосереднього звернення платника податку з відповідною заявою та за умови відсутності у нього податкового боргу. При цьому, напрямок перерахування коштів визначає платник податків самостійно. Повернення надміру сплаченого податку здійснюється шляхом формування підрозділом територіального органу ДФС електронного висновку, а органи Державної казначейської служби зобов`язані здійснити повернення надмірно сплачених сум грошових зобов`язань.

Отже, обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України. За наслідками подання відповідної заяви орган ДПС у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету.

Аналогічний правовий висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 року у справі №826/3490/18, від 13.06.2019 року у справі №812/1017/16, від 11.06.2019 року у справі №826/8802/16, від 05.03.2019 року у справі 814/3233/15, від 28.02.2019 року у справі №805/1218/16-а, від 05.02.2019 року у справі №826/7672/17.

Відповідно до норм частини 2 статті 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Судом встановлено, що 29.03.2021 року позивач, на підставі статті 43 Податкового кодексу України, відправив до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області засобами поштового зв`язку заяву від 29.03.2021 року про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, за результатом розгляду якої Головним управління ДПС у Дніпропетровській області листом №15836/6/04-36-18-07-13 від 07.04.2021 року «Про надання відповіді» відмовлено у поверненні коштів у зв`язку з відсутністю станом на 07.04.2021 року надміру сплачених грошових зобов`язань у розмірі 30076582,00 грн., визначених у заяві №39256/6 від 31.03.2021 року та повідомлено, що відповідно до даних АІС «Податковий блок» рахується переплата лише в сумі 12748,54 грн. Також, у якості підстави для відмови відповідачем-1 вказано невірне зазначення у заяві коду класифікації доходів бюджету, з якого повертаються кошти (замість коду класифікації 14060100 вказано код 14010100).

25.06.2021 року позивач повторно відправив відповідачу-1 засобами поштового зв`язку заяву від 25.06.2021 року про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, у якій зазначено, що станом на 25.06.2021 року з 2015 року наявна переплата з податку на додану вартість у розмірі 30076582,00 грн.

До заяви було додано наступні документи: копія ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 року у справі №804/5544/14, роздруківка ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017 року у справі №804/5544/14 з ЄДРСР; копія платіжного доручення ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» №18026 від 15.06.2017 року на суму 30076582,00 грн. з відміткою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зарахування коштів до Державного бюджету; копія постанови Верховного Суду від 13.06.2019 року у справі №804/5544/14, роздруківка постанови Верховного Суду від 13.06.2019 року у справі №804/5544/14 з ЄДРСР; роздруківка рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року у справі №804/5544/14 з ЄДРСР; копія постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020 року у справі №804/5544/14, роздруківка постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 23.06.2020 року у справі №804/5544/14 з ЄДРСР; довідка №17826 про відсутність у ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» станом на 22.06.2021 року податкового боргу.

За результатом розгляду заяви позивача від 25.06.2021 року про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у сумі 30076582,00 грн. Головним управління ДПС у Дніпропетровській області листом №46032/6/04-36-18-07-13 від 05.07.2021 року «Про надання відповіді» відмовлено у поверненні коштів у зв`язку з відсутністю станом на 05.07.2021 року надміру сплачених грошових зобов`язань у розмірі 30076582,00 грн., визначених у заяві №70587/6 від 29.06.2021р. та повідомлено, що відповідно до даних АІС «Податковий блок» рахується переплата лише у сумі 12748,54 грн.

Відповідачем-1 не заперечуються факти надмірної сплати позивачем грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 10.02.2014 у розмірі 30076582,00 грн. та відсутності податкового боргу у позивача на момент звернення із заявою від 25.06.2021 року про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені.

В своєму листі вих.№9468/6/04-36-07-03/37989494 від 11.03.2021р. та відзиві на позовну заяву відповідачем-1 наголошено, що уточнюючий розрахунок до податкової декларації з ПДВ за травень 2017 року про зменшення суми ПДВ на підставі судового рішення, що набрало законної сили у відповідності до норм пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України підприємством до контролюючого органу не подавався. Після отримання судового рішення Верховного Суду у позивача виникло право подати уточнення по податкової декларації i лише після їх подання у нього виникає право на подання заяви для звернення контролюючого органу з висновком до Казначейства. Тільки після цього у позивача в IKП відобразиться сума 30076582,00 грн., оскільки будь-які зміни в IKП відбуваються лише за податковою декларацією чи уточнень до неї, які подаються платниками податків.

Проте, з такими висновками відповідача-1 суд погодитись не може, з огляду на наступне.

Стаття 50 Податкового кодексу України регулює внесення змін до податкової звітності.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України (у редакції станом на 13.06.2019 року) у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Положеннями пункту 50.2 статті 50 Податкового кодексу України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом. Це правило не поширюється на випадки, встановлені статтею 177 цього Кодексу.

Згідно до пункту 50.3 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків подає уточнюючий розрахунок до податкової декларації, поданої за період, що перевірявся, або не подає уточнюючий розрахунок протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства, відповідний контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період.

Отже, положення статей 43 та 50 Податкового кодексу України не містять в собі обов`язку позивача, як платника податків, подавати уточнюючий розрахунок при виникненні суми надмірної сплати з ПДВ, у зв`язку із скасуванням податкового повідомлення-рішення № від 10.02.2014 року, на підставі якого позивачем сплачено з поточного рахунку в банку грошові кошти в сумі 30076582,00 грн. до Державного бюджету України.

Натомість, Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 (далі - Порядок №422), який був чинний станом на дату виникнення переплати, визначено, що інтегрована картка платника (далі - ІКП) це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу (пункт 1 Розділу II Порядку №422).

Тобто, інтегрована картка є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету, а тому не зазначення у ньому сум надмірної сплати грошових коштів у сумі 30076582,00 грн. порушує права позивача, оскільки не відображає суму надмірної сплати грошових зобов`язань.

Згідно з положеннями пункту 5 та пункту 6 розділу І Порядку №422 контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи.

Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень.

При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

У разі встановлення, що перекручення (викривлення) показників допущене у результаті умисних дій працівників органів ДФС, такі працівники притягуються до відповідальності у встановленому законодавством порядку.

За даними оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску ДФС та її територіальними органами формується звітність про нарахування та надходження податків, зборів, єдиного внеску, надходження митних та інших платежів до бюджетів, податковий борг, недоїмку зі сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати контрольно-перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), надміру сплачені податки, збори, єдиний внесок тощо.

Первинними документами, на підставі яких вносяться первинні показники до інформаційної системи органів ДФС, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, є: ухвала суду про відкриття провадження; ухвала про забезпечення позову; ухвала суду про відкриття апеляційного провадження; ухвала суду про відкриття касаційного провадження; ухвала суду касаційної інстанції про зупинення виконання рішення; рішення суду, прийняте по суті, що набрало законної сили (перша інстанція, апеляційна чи касаційна інстанція, Верховний Суд України) (п. 2 Розділу VII Порядку №422).

Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 №5 (далі Порядок №5) затверджено порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на який посилається відповідач-1 у своєму відзиві на позовну заяву застосуванню не підлягає, оскільки станом на момент виникнення у позивача надмірної сплати ПДВ діяв Порядок №422.

В цей же час, суд звертає увагу на те, що Порядком №5 визначені ті ж самі положення щодо ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і Порядком №422

Встановивши відсутність у ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» за даними інтегрованих карток чи інформаційної системи надміру сплаченої суми 30076582,00 грн., відповідач-1, як контролюючий орган, до функцій якого за приписами статей 19-1, 41 Податкового кодексу України віднесено здійснення адміністрування податків, зборів, платежів, ухилився від з`ясування обставин щодо встановлення об`єктивних причин відсутності в інтегрованих картках позивача та інформаційній системі даних щодо надміру сплаченої суми 30076582,00 грн., чим допустив протиправну бездіяльність.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 19.03.2019 року у справі №808/661/16, провадження №К/9901/31446/18.

Наведені відповідачем-1 обставини не змінюють фактичного статусу перерахованих позивачем грошових коштів в сумі 30076582,00 грн. як надміру сплачених коштів і не позбавляють відповідача-1 як податковий орган, на обліку в якому на даний час знаходиться позивач як платник податків, від з`ясування причин неузгодженості даних такого платника з даними інтегрованих карток чи інформаційної системи, ведення яких відноситься до сфери діяльності органів ДПС.

Невиконання відповідачем-1 вимог розділу VІ «Відображення в ІКП сум погашення податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, розстрочення (відстрочення) зобов`язань (боргів), а також списання податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску» та розділу VII «Перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників» Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року №422 (чинного на час виникнення надмірної сплати), не може слугувати підставою для відмови позивачу у задоволенні його заяви про повернення надмірно сплачених сум податку на додану вартість, враховуючи обставини фактичної відсутності податкового боргу.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №826/13360/18, провадження №К/9901/24789/19.

Відповідачем-1 не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про те, що надміру сплачені податкові зобов`язання з податку на додану вартість були зараховані позивачем до бюджету з рахунку платника податку в системі електронного адміністрування саме у порядку, визначеному пунктом 2001.5 статті 2001 Податкового кодексу України, а тому посилання контролюючого органу на положення пункту 43.4-1 статті 43 Податкового кодексу України як на такі, що унеможливлюють задоволення заяви позивача, є безпідставними, оскільки до їх повернення повинні застосовуватися загальні правила, що визначені пунктом 43.1 статті 43 Податкового кодексу України, а не пунктом 43.4-1 статті 43 Податкового кодексу України.

Пунктом 43.1 статті 43 Податкового кодексу України встановлено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У відповідності до пункту 43.4-1 статті 43 Податкового кодексу України у разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Положеннями пункту 200-1.5 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що з рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з податку на додану вартість, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з податку на додану вартість, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість у цьому звітному періоді.

Як вбачається з платіжного доручення №18026 від 15.06.2017 року кошти були зараховані не з рахунку Казначейства, тобто не з рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а сплачені з поточного рахунку ТОВ «КАРІ УКРАЇНА» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_2 .

Відтак грошові зобов`язання за узгодженим податковим повідомленням-рішенням були сплачені до Державного бюджету з поточного розрахункового рахунку позивача в банку, а отже, посилання відповідача-1 на пункт 43.4-1 статті 43 Податкового кодексу України, відповідно до якого кошти повинні бути повернені виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не підлягають застосуванню.

Верховний Суд у постанові від 19.03.2019 року у справі №808/661/16 підтвердив, що фактичний статус надміру сплачених грошових зобов`язань визначається на підставі первинних документів, відсутність даних про такі суми у внутрішньому обліку податкових органів такого статусу не змінює.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 року у справі №826/7380/15 вказано, що ефективним способом захисту порушеного права платника податків на повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та отриманні пені на суму податку, не відшкодовану платнику протягом визначеного законодавством строку, є стягнення таких сум з Державного бюджету України через Казначейство на користь платника податків.

Позовні вимоги, заявлені у даній справі, спрямовані на повернення позивачем з Державного бюджету України надмірно сплачених сум податку на додану вартість.

Обраний позивачем при пред`явленні позову спосіб захисту своїх прав повинен призвести до реального відновлення прав позивача. Така мета буде досягнута зокрема у випадку стягнення на користь позивача відповідних сум.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 18.03.2020 року у справі №826/13360/18, провадження №К/9901/24789/19.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з викладеним, суд робить висновок, що позивачем підтверджено своє право на повернення надміру сплаченого грошового зобов`язання з податку на додану вартість та дотримано передбачений Податковим кодексом України порядок і строк звернення до податкового органу із відповідною заявою. Разом із тим, відповідачем-1 не було вжито дій щодо підготовки та подання до органу казначейської служби висновку щодо поверненню позивачу спірних сум надміру сплаченого грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи контролюючого органу щодо відмови у повернення надмірно сплачених грошових коштів є безпідставними, як такі, що суперечать положенням статті 43 Податкового кодексу України.

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 27240,00 грн., що документально підтверджується платіжними дорученнями №№20443, 20443, 20444 від 04.08.2021 року з відмітками банку про зарахування до бюджету.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду у сумі 27240,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» (вулиця Пастера, будинок 4, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вулиця Сімферопольська, будинок 17-А, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49005, ), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вулиця Челюскіна, будинок 1, місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49000, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А), яка виразилась у ненаданні до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 37988155, місцезнаходження: Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Челюскіна, будинок 1), що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та повернення надміру сплачених сум податків, висновку про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» (ідентифікаційний код юридичної особи: 37989494, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Пастера, 4) суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 30076582,00 грн. (тридцять мільйонів сімдесят шість тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні 00 копійок) з Державного бюджету України.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А) підготувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 37988155, місцезнаходження: Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Челюскіна, будинок 1) висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» (ідентифікаційний код юридичної особи: 37989494, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Пастера, 4) суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 30076582,00 грн. (тридцять мільйонів сімдесят шість тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні 00 копійок) з Державного бюджету України.

Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи: 37988155, місцезнаходження: Україна, 49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Челюскіна, будинок 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» (ідентифікаційний код юридичної особи: 37989494, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Пастера, 4, п/р НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299) суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 30076582,00 грн. (тридцять мільйонів сімдесят шість тисяч п`ятсот вісімдесят дві гривні 00 копійок).

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, місцезнаходження: 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд. 17-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРІ УКРАЇНА» (ідентифікаційний код юридичної особи: 37989494, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Пастера, 4, п/р НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 27240,00 грн. (двадцять сім тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський