Справа № 640/19876/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2021 року м. Київ № 640/19876/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування періодів роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 19.06.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування періодів роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 19.06.2020 року.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на переконання позивача відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до трудового стажу періоду роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року зв`язку з відсутністю підпису відповідальної особи при звільненні у трудовій книжці, на підставі чого відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Позивач просить суд позовні вимоги задовольнити з урахуванням сталої судової практики Верховного Суду та положень Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», порушене відповідачем.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Через канцелярію суду 08.10.2020 року відповідачем подано копії пенсійної справи позивача.

Через канцелярію суду 12.10.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з огляду на те, що позивачем не надано уточнюючої довідки про період роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року, позаяк цей період не підлягає врахуванню до страхового стажу позивача.

Через канцелярію суду 27.10.2020 року позивачем подано відповідь на відзив.

Представник позивача проти тверджень у відзиві заперечує з тих підстав, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати дії роботодавця щодо її заповнення.

Крім того, якщо у відповідача виникли сумніви, що даний запис не відповідає чинному законодавству України, останній мав право витребувати необхідні документи у позивача, що відповідачем не здійснено.

Через канцелярію суду 24.03.2021 року представником позивача подано заяву про пришвидшення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

25.06.2020 року ОСОБА_1 подано до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до якої долучено: Довідку про присвоєння ідентифікаційного номер, копії паспорта, трудової книжки, диплому про навчання, Довідку із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення та ін.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03.07.2020 року о/р № НОМЕР_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відповідно до наданих останньою документів, загальний страховий стаж складає 19 років 4 місяці 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії відповідно до частини першої статті 26 цього Закону. До загального страхового стажу не зараховано період роботи позивача з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні у трудовій книжці позивача.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 08.07.2020 року №2600-0314-8/92324 позивача повідомлено про прийняте рішення від 03.07.2020 року та роз`яснено право повторного звернення у разі набуття необхідного страхового стажу.

Вважаючи дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу періоду роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року та відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 24 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1058) визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058, страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим законом.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1788) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі також - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (пункт 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 2.21 Порядку, унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою.

Дослідивши копію трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 судом встановлено, що відповідно до записів 13, 14, 19.02.1996 року останню прийнято та 07.04.2010 року звільнено з ІП «L.Cerchis». На місці записів наявна печатка підприємства, разом з тим, відсутні підписи відповідальної особи, що стало підставою для відмови відповідачем у зарахування вказаного періоду (з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року) страхового стажу.

Водночас, суд звертає увагу на сталу судову практику.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 викладено правову позицію, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

У постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) Верховним Судом висловлено правову позицію, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

В свою чергу, доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано. При цьому, при вирішенні спору суд враховує, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.

На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що наявність у ОСОБА_1 страхового стажу, який є достатнім для призначення їй пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підтверджено записами її трудової книжки, яка, у відповідності до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відтак, на переконання суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві необґрунтовано відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду її роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року, наслідком чого стало прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03.07.2020 року о/р № НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, позовні вимоги, заявлені позивачем в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування періодів роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 19.06.2020 року, підлягають задоволенню.

Крім того, суд зауважує наступне.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що позивачем оскаржується протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахування спірного періоду страхового стажу та відмови у призначенні пенсії за віком.

Разом з тим, оскарження рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03.07.2020 року о/р №13, яким вказані протиправні дії задокументовано, позивачем у межах позовних вимог не заявлено.

Оскільки судом встановлено протиправність дій відповідача, оформлених зазначеним рішенням, з метою ефективного захисту порушеного права позивача та його належного відновлення, суд дійшов висновку вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03.07.2020 року о/р №13.

В свою чергу, відповідно до пункту 2 частини другої, частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, на переконання суду, заявлена позовна вимога про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування періодів роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 19.06.2020 року є обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Абзацом 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наявної у матеріалах справи квитанції від 19.08.2020 року №0.0..1, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку, що сплачена сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 72-74, 77, 90, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування періодів роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме, з 19.06.2020 року.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 03.07.2020 року о/р №13.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" шляхом зарахування періодів роботи з 19.02.1996 року по 31.12.2003 року починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме, з 19.06.2020 року.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, 04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16);

Повне рішення складено 17.09.2021 року.

Суддя Л.О. Маруліна