Справа № 480/4143/21
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2021 року Справа № 480/4143/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4143/21 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;
- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради, встановити ОСОБА_1 статус «особи з інвалідністю внаслідок війни» та видати посвідчення «особи з інвалідністю внаслідок війни», відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3552-ХІІ.
Свої вимоги мотивує тим, що у 1986 році перебував у трудових відносинах з Сумським спеціалізованим АТП-1801 ВТО «Агропромтранс» на посаді начальника відділу експлуатації. На підставі наказу № 76 від 30.04.1986 ОСОБА_1 був відправлений у відрядження в Київську область для виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01.05.1986 по 07.05.1986. Отже, ОСОБА_1 , був залучений до оперативної групи Цивільної оборони в штабі оперативного керівництва автотранспортом Республіканського об`єднання «Украгропромтранс» для евакуації тварин, майна та інших робіт з зони зараження та у період часу з 01.05.1986 по 07.05.1986 виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується доданими до позовної заяви документами. На даний час позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, має III групу інвалідності, захворювання пов`язано з виконанням робіт, по ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується експертним висновком. Відтак, він має право па отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та посвідчення встановленого зразка відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ та Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302.
Ухвалою суду від 21.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
10.06.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він з позовними вимогами не погодився, оскільки ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується відповідним посвідченням серія НОМЕР_1 , виданого 03.11.2003. В той же час, позивач не надає жодних документів, які б підтверджували його участь у формуваннях Цивільної оборони. Таким чином, документи, які він додав до позову, належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 виданим Сумською обласною державною адміністрацією 03.11.2003 та вкладкою до нього № НОМЕР_2 (а.с. 9).
Позивач є особою з інвалідністю 3 групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії АЖ № 007372 від 21.10.2003 (а.с. 10).
Захворювання позивача пов`язане з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується експертним висновком Харківської міжвідомчої експертної комісії від 06.12.2001 № 8834 (а.с. 11).
11.03.2021 позивач звернувся до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради про встановлення статусу особи з інвалідністю в наслідок війни та видачі відповідного посвідчення (а.с. 44).
До заяви позивачем було додано копії паспорта, довідки про присвоєння РНОКПП, посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 , експертного висновку від 06.12.2001 № 8834, довідки МСЕК № 031382 від 16.08.2018, довідки МСЕК № 007372 від 21.10.2003, довідки № 28/1 від 08.11.2003, інформаційної довідки Київської ОДА від 12.01.2017 № 01.1-14/19-10, наказу № 76 від 30.04.1986, довідки (а.с. 9-12, 14-15, 28).
17.03.2021 листом № Б-718/12.06-29 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відмову у наданні статусу особи з інвалідністю в наслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки в жодному з наданих позивачем документів немає прямого підтвердження у вигляді наказу чи розпорядження про залучення його до формувань Цивільної оборони, тому департамент на сьогодні позбавлений можливості позитивно вирішити питання встановлення йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни (а.с. 24).
Вважаючи таку відмову у встановленні позивачу відповідного статусу протиправною, останній звернувся до адміністративного суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них (надалі - Закон №3551-XII).
Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Приписи ст.18 Закону №3551-XII визначають, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Згідно з п.2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.05.1994 №302 (надалі - Положення №302) посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
В абз. 2 п.7 Положення № 302 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) закріплено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.
Пунктом 10 Положення № 302 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що «Посвідчення інваліда війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни згідно п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII, є наявність в особи сукупності таких обов`язкових умов: залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (надалі - Закон №796-XII) учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника Цивільної оборони СРСР від 06.06.1975 №90 та Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Судом враховується, що встановлені вище обставини прийняття ОСОБА_1 участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 01.05.1986 по 07.05.1986, підтверджується наявними у матеріалах справи документами, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків, і вказують на те, що на нього поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-XII.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №810/4584/18, це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Така позиція висловлювалась Верховним Судом у постановах з аналогічних правовідносин і у 2019 - 2021 роках.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни за правилами п. 9 ч. 2 ст.7 Закону №3551-XII немає.
Належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем не надано.
При цьому, у своєму листі № Б-718/12.06-29 від 17.03.2021 Департаментом соціального захисту населення Сумської міської ради було зазначено, що для встановлення статусу інваліда війни позивачу слід надати розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) за лінією Цивільної оборони щодо залучення підприємств, установ до формування Цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та розпорядчий документ підприємства про залучення особисто позивача, до складу такого формування, а також відомості про роботу, яку він виконував під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Вказана обставина, як неодноразово підкреслено Верховним Судом в аналогічній категорії справ, є істотною, оскільки в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни (на підставі п.9 ч.2 ст.7 Закону №3551-XII) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (п.п.1 ч.1 ст. 9 Закону № 796-XII).
Обґрунтовуючи свої доводи позивач зазначає, що перебування його у складі формувань Цивільної оборони та участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони підтверджені документально. Зокрема, позивач посилається на наявність посвідчення серії НОМЕР_1 , довідок до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААА № 031382 від 16.08.2018, серії АЖ № 007372 від 21.10.2003, експертного висновку від 06.12.2001 № 8834, наказу №76 від 30.04.1986, витягу із протоколу №191 від 02.09.1997, довідки №28/1 від 08.11.2003, довідки № 28/2 від 08.11.2003, наказу від 03.11.2003, листа № 85/7 від 09.03.2004, наказу № 207 від 21 червня 1986, наказу № 226 від 07.07.1986, довідки № 54/72, документу № 46, переліку відомостей, що підлягають засекречуванню з питань, пов`язаних з аварій на блоці № 4 Чорнобильскій АЕС, інформаційної довідки № 01.1-14/19-10 від 12.01.2017 (а.с. 9-23, 25-28).
Позивач зазначає, що з аналізу в сукупності наявних документів, беззаперечним є факт, що ОСОБА_1 , був залучений до оперативної групи Цивільної оборони в штабі оперативного керівництва автотранспортом Республіканського об`єднання «Украгропромтранс» для евакуації живності, майна та інших робіт з зони зараження та у період часу з 01.05.1986 року по 07.05.1986 року виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Водночас, дослідивши зміст вищевказаних документів, суд встановив, що вони не містять відомостей щодо залучення до poбіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної Оборони конкретних підприємств та окремих громадян.
Таким чином, аргументи позивача судом оцінюються критично, оскільки такі документи не є належними і достатніми підтвердженням участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Адже зміст пояснювальної записки до проекту Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у тридцятикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Наведену правову позицію в аналогічних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 у справі №751/1484/17.
Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
В силу положень ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко