Справа № 620/3334/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3334/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів" на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів" до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулося Приватне акціонерне товариство "Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів" (далі - ПРАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ», позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДПС в Чернігівській області, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просило:

- визнати протиправними дії відповідача щодо пред`явлення банку, який обслуговує товариство, інкасового доручення (розпорядження) від 22.10.2020 №1165 на сплату податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 №620/1309/19;

- зобов`язати відповідача зарахувати стягнені ним на підставі інкасового доручення (розпорядження) від 22.10.2020 №1165 кошти в сумі 845804,12 грн., в рахунок сплати податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 №825/2353/18.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач пред`явив до банку, який його обслуговує інкасове доручення, що призвело до безпідставного списання коштів з рахунку ПРАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» замість їхнього зарахування в рахунок погашення податкового боргу позивача з орендної плати з юридичних осіб згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 у справі №620/825/2353/18.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження своєї позиції апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо правомірності дій відповідача, які полягали в пред`явленні банку інкасового доручення від 22.10.2020 №1165 та подальшого зарахування списаних коштів є помилковими та суперечать матеріалам справи.

Так, позивач зазначає, що у нього наявна заборгованість зі сплати податкового боргу щодо несвоєчасної сплати орендної плати, відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 у справі №825/2353/18, сума якого розстрочена на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 у цій же справі.

Водночас будь-яка заборгованість (невиконані чи розстрочені зобов`язання) за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі №620/1309/19 у ПРАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» відсутня.

За таких обставин, зазначення у пред`явленому банку інкасовому дорученні від 22.10.2020 №1165 у полі «призначенні платежу» - сплата податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб, згідно з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 по справі №620/1309/19 є безпідставним і протиправним.

На переконання апелянта такі дії відповідача можуть призвести до стягненняз позивача суми заборгованості у подвійному обсязі, оскільки в подальшому податковий орган буде мати змогу пред`явити до банку ще одне інкасове доручення для стягнення податкового боргу відповідно до судового рішення у справі №825/2353/18 .

У такому випадку необґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо відсутності порушення прав позивача у спірних правовідносинах.

Крім того, позивач не погоджується з подальшим зарахуванням за призначенням суми, стягнутої на підставі інкасового доручення від 22.10.2020 №1165.

Ураховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції є незаконним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» є юридичною особо, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.11.2000 внесено відповідний запис.

Згідно з матеріалами справи, у провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебувало ряд справ про стягнення з підприємства податкового боргу, а саме:

- рішенням від 27.09.2018 у справі №825/2353/18 (набрало законної сили 01.11.2018) з відкритих рахунків в установах банку ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» стягнуто податковий борг по орендній платі з юридичних осіб на загальну суму 1740809,86 грн. Виконання вказаного рішення розстрочено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019;

- рішенням від 18.06.2019 у справі №620/1309/19 (набрало законної сили 26.07.2019) з відкритих рахунків в установах банку ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» стягнуто податковий борг по орендній платі з юридичних осіб на суму 2666299,71 грн. Виконання вказаного рішення розстрочено ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.08.2019.

Відповідно до інформації щодо розстрочених сум по ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ», станом на 20.02.2020 у ІКТ позивача рахувався податковий борг за рішенням суду від 27.09.2018 по справі №825/2353/18 в сумі 1044473,50 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі №620/3553/19 (набрало законної сили 17.06.2020) ГУДПС у Чернігівській області надано дозвіл на погашення податкового боргу в сумі 1044473,50 грн. за рахунок майна ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ», що перебуває у податковій заставі.

22 жовтня 2020 року щодо позивача сформовано та передано для виконання інкасове доручення (розпорядження) №1165 на суму 1044473,50 грн. Призначення платежу: сплата податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 №620/1309/19.

Вказане інкасове доручення виконано частково на суму 845804,12 грн., що підтверджується меморіальним ордером від 06.11.2020 №1165.

Разом з тим, відповідно до інформації щодо розстрочених сум по ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ», станом на 20.02.2020 у ІКТ позивача борг за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 №620/1309/19 відсутній.

Уважаючи протиправними дії відповідача щодо пред`явлення інкасового доручення №1165 про списання з ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» суми боргу за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 №620/1309/19 замість суми боргу відповідно до рішення від 27.09.2018 у справі №825/2353/18, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на зазначення у інкасовому дорученні №1165 призначення платежу - сплату заборгованості відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 №620/1309/19, фактично зарахування списаних сум відбулося в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням від 27.09.2018 у справі №825/2353/18. Отже, зарахування, списаної на підставі спірного інкасового доручення суми здійснено в рахунок погашення заборгованості за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 27.09.2018 у справі №825/2353/18, тобто саме у той спосіб, у який позивач просить захисти його, як він уважає, порушене право.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За змістом підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1. статті 36 ПК України встановлено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи (пункт 36.5 статті 36 ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.39 пунктом 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України установлено, що податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно пункту 87.2 статті 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

За змістом пункту 95.1. статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.3 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що у разі несплати платником податків грошового зобов`язання самостійно, контролюючий орган відповідно до покладених на нього завдань вживає заходів щодо погашення податкового боргу, шляхом стягнення коштів у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції установлено, що за ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» обліковується заборгованість відповідно до рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №825/2353/18, у зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати ГУДПС у Чернігівській області зарахувати стягнені ним на підставі інкасового доручення від 22.10.2020 №1165 кошти в рахунок сплати боргу за вказаним рішенням.

Водночас як убачається з матеріалів справи, у складеному ГУДПС у Чернігівській області інкасовому дорученні від 22.10.2020 №1165 у полі призначення платежу зазначено про стягнення з позивача коштів в сумі 1044473,50 грн. в рахунок погашення податкового боргу ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» з орендної плати з юридичних осіб згідно рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 №620/1309/19.

Згідно із меморіальним ордером від 06.11.2020 №1165 вказане інкасове доручення виконано частково, на суму 845804,12 грн.

Тобто, відповідачем у інкасовому дорученні від 22.10.2020 №1165 зазначено про стягнення з позивача суми коштів згідно з судовим рішенням, за яким у ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» відсутні розстрочені і невиконані зобов`язання.

Разом з тим, судом першої інстанції під час розгляду цієї справи, установлено що вказана сума коштів, списана на підставі у інкасового доручення від 22.10.2020 №1165 фактично зарахована в рахунок погашення заборгованості згідно з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №825/2353/18.

Так, як убачається з матеріалів справи, а саме з витягу інтегрованої картки платника ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» вищевказані стягнуті кошти були розподілені таким чином: 581,1 тис. грн. зараховано в рахунок погашення податкового боргу щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати з юридичних осіб, розстроченої постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі №825/2353/18; 41,4 тис. грн. зараховано в рахунок сплати по податковому повідомленню-рішенню №; 4,3 тис. грн. в рахунок сплати по податковому повідомленню-рішенню №; 219,0 тис. грн. в рахунок сплати по податковому розрахунку земельного податку №.

Отже, відповідно до податкового обліку, списані на підставі спірного інкасового доручення кошти зараховані та обліковуються відповідачем як погашення заборгованості в рахунок сплати податкового боргу щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати з юридичних осіб, розстроченої постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі №825/2353/18, а не заборгованості згідно з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 №620/1309/19.

Таким чином, незважаючи на зазначенням відповідачем у інкасовому дорученні судового рішення за яким у позивача відсутня заборгованість, фактичне зарахування коштів здійснено відповідачем правомірно.

У такому разі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зарахування відповідачем списаних з позивача коштів здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Що стосується доводів позивача щодо можливого порушення його прав з боку відповідача в подальшому, спричиненого неправильним зазначенням номеру справи та судового рішення у інкасовому дорученні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частими першою та другою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з вищенаведених правових норм, до адміністративних судів можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушуються, створено або створюються перешкоди для реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані права, свободи чи інтереси такої особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, правильними є висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, як передчасних.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставного не зарахування відповідачем усієї списаної суми в рахунок погашення податкового боргу щодо несвоєчасно сплаченої орендної плати з юридичних осіб, розстроченої постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2019 у справі №825/2353/18, оскільки повноваження відповідача щодо розподілу стягнутих коштів прямо передбачені статтею 87 ПК України.

У своїй апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідно до податкового повідомлення-рішення від 18.12.2019 № ПрАТ «Новгород-Сіверський ЗБМ» зобов`язано сплатити штраф у розмірі 38793,91.

Водночас відповідно до наявної в ІКП інформації з позивача протиправно стягнуто 41,3 тис. грн., тобто більшу суму ніж зазначено у цьому податковому повідомленні-рішенні.

Проаналізувавши вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про їх необґрунтованість, оскільки відповідно до матеріалів справи різниця в сумі про яку зазначає позивач є сумою пені, нарахованої відповідно до статті 129 ПК України за порушення платником податку строку сплати зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні.

Статтею 242 КАС України установлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції, під час розгляду справи та наданні оцінки позиціям сторін, дотримано необхідний баланс між обов`язком відповідача довести правомірність вчинення ним дій, передбачений частиною другою статті 77 КАС України та необхідністю позивача довести обставини на які він посилається, обґрунтовуючи протиправність оскаржуваних рішень, згідно з частиною першою цієї статті.

Водночас апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом оцінки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Новгород-Сіверський завод будівельних матеріалів" залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та в силу частини 5 статті 328 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко