Справа № 425/2518/21
Суддя: Овчаренко О. Л.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2021 Провадження №2-а/425/44/21

Справа№425/2518/21

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участі секретаря Гайворонської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Дуплеци Тетяни Ярославівни про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції та інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Дуплеци Т.Я., в якій просив: визнати протиправною та скасувати постанову серії БАА №469356 від 02 серпня 2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; стягнути з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 5500 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що інспектором взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дуплецею Т.Я. було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії БАА №469356 про нібито порушення ним п. 12.4 ПДР. В оспорюваній постанові зазначено, що 02.08.2021 о 12:20 год. на автодорозі Н-10, Коломийський район, с. Лісна Слобідка, 146 км він керував транспортним засобом HONDA ACCORD днз НОМЕР_1 зі швидкістю 86 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 36 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості приладом TruCAM серії ІІ 008397, на підставі чого до нього було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Із зазначеною постановою він не згоден з таких підстав: 1) вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом з функцією фото-та відео фіксації, але не у автоматичному, а у ручному режимі, що суперечить статті 40 Закону України «Про Національну поліцію»; 2) відповідач безпідставно відмовила йому у клопотаннях щодо залучення при розгляді справи захисника та щодо перенесення розгляду справи на іншу дату для надання йому та захиснику часу для ознайомлення з матеріалами справи. Також він був обмежений у правах на ознайомлення з матеріалами справи та документами на прилад TruCAM.

16 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

25 серпня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі та просив задовольнити його позов у повному обсязі.

Відповідач інспектор взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенант поліції Дуплеца Т.Я. у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції згідно довіреності - Грінченко Д.М. у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, в якому просив розглянути справу без участі сторони відповідача, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаюсь на наступне. Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 зареєстрований у державному реєстрі транспортних засобів вимірювальної техніки та дозволений для використання на території України, а прилад TruCAM LTI 20/20 з серійним номером 008397 пройшов випробування відповідності, сертифікат якого був чинний станом на дату винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення. Даний прилад може використовуватись в ручному режимі. Щодо позбавлення позивача можливості скористатись правовою допомогою під час розгляду справи на місці зазначено, що інспектор взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Івано-Франківській області лейтенант поліції Дуплеца Т.Я. після оголошення про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення зачитала позивачу його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі і право на юридичну допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. Тобто якщо навіть брати до уваги той момент, що самого адвоката не було на місці під час розгляду справи, то це не означає, що відповідач порушила право позивача на користування правовою допомогою, оскільки позивач мав змогу скористатись таким правом у телефонному режимі. Крім того, позивач повинен був особисто вжити всіх заходів щодо залучення адвоката, так як за змістом ст. 268 КУпАП не передбачено такого обов`язку поліцейського. Відповідно до даної статті, поліцейський лише зобов`язаний зачитати таке право особі (тобто надати можливість скористатись цим правом). Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся відповідно до вимог чинного законодавства, а винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності серії БАА №469356 від 02.08.2021 є обґрунтованою та законною.

Дослідивши письмові матеріали справи та електронні докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

02 серпня 2021 року інспектором взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дуплецею Т.Я. було винесено постанову серії БАА №469356 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. Згідно спірної постанови, правопорушення полягає у тому, що 02.08.2021 о 12:20 год., автодорога Н-10, Коломийський район, с. Лісна Слобідка, 146 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом HONDA ACCORD днз НОМЕР_1 зі швидкістю 86 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 36 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 7 оскаржуваної постанови до постанови додається відео з приладу TruCAM ІІ 008397.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно із вищевказаними Правилами, дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», інформує щодо найменування і початку забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем до суду надано відеозапис, на якому 02.08.2021 о 12 годині 20 хвилин зафіксовано рух транспортного засобу HONDA ACCORD днз НОМЕР_1 зі швидкістю 86 км/год.

З відеозапису також вбачається, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 виявив бажання скористатись правовою допомогою адвоката, просив про перенесення розгляду справи на інший день для надання йому та захиснику часу для ознайомлення з матеріалами справи. Однак, інспектор поліції Дуплеца Т.Я. відмовила у задоволенні зазначеного клопотання та ухвалила постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач як на одну з підстав для задоволення позову посилається на те, що вимірювання швидкості руху відповідачем було здійснено приладом з функцією фото-та відео фіксації, але не в автоматичному, а у ручному режимі, що суперечить статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд виходить з наступного.

Статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (пункт 9 частини першої).

Стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, частиною першої якої в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 з серійним номером 0008397 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).

Лазерний вимірювач швидкості TruСАМ LTI 20/20 отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2018 № UA.TR.001241-18 Rev. 0, виданого державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», чинного до 26.12.2028.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCAM визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Правильність реалізації у приладі TruCAM зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCAM.

Таким чином, суд визнає помилковими доводи позивача про порушення відповідачем порядку використання вимірювача швидкості, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCAM та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі. При цьому суд наголошує, що фіксування правопорушення проводилось не у автоматичному режимі.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що дійсно 02.08.2021 о 12:20 год. на автодорозі Н-10, Коломийський район, с. Лісна Слобідка, 146 км, ОСОБА_1 керував транспортним засобом HONDA ACCORD днз НОМЕР_1 зі швидкістю 86 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 36 км/год, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Разом з тим, одним з основних аргументів позивача є те, що інспектор взводу №1 роти №2 батальйону УПП в Івано-Франківській області лейтенант поліції Дуплеца Т.Я. безпідставно відмовила йому у клопотанні про перенесення розгляду справи на іншу дату, для надання йому часу скористатись правовою допомогою адвоката, а також надання часу йому та захиснику для ознайомлення з матеріалами справи.

Положеннями ч.1 ст. 271 КУпАП визначено, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Відповідно до підпункту 5 пункту 5 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

З наданого відеозапису судом встановлено, що інспектором поліції дійсно було порушено процедуру розгляду справи, оскільки остання не забезпечила право позивача скористуватися юридичною допомогою, проігнорувавши відповідне клопотання позивача щодо відкладення розгляду справи для залучення адвоката.

Тобто, з урахуванням заявленого клопотання особи про намір скористатись правовою допомогою, відповідач не була позбавлена можливості відкласти розгляд справи про адміністративне правопорушення на інший день, повідомити позивача про дату, час та місце розгляду справи, тим самим надавши йому можливість залучити до участі у розгляді справи - адвоката.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - працівником поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а.

Згідно із ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки відповідачами не було доведено належними та допустимими доказами правомірність винесення оскаржуваної постанови внаслідок порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, за результатами якого на позивача було накладене адміністративне стягнення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а відповідна справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача - закриттю, що з огляду на положення ч. 2 ст. 9 та ч. 3 ст. 286 КАС України буде належним та ефективним способом захисту прав позивача.

В частині вимог про визнання оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень протиправним суд зазначає, що такий спосіб захисту не віднесений до вичерпного переліку спеціальних способів захисту в подібних категоріях справ, який наведено в ч. 3 ст. 286 КАС України. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим у задоволенні вимоги про визнання постанови протиправною слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд враховує, що позивачем сплачений судовий збір в сумі 454,00 грн., що підтверджується квитанцією № 69 від 12.08.2021. Таким чином, вищевказану суму судового збору слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, у сумі 5500 грн. Відповідно до положень пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Відповідно до частин 3-6 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. З наведеного слідує, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи у суді тощо. Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Слід зазначити, що в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є неспівмірним зі складністю справи, якістю та обсягом наданих послуг, часом, необхідним на надання такого виду правової допомоги.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Надаючи оцінку обґрунтованості розміру заявлених до відшкодування витрат, суд встановив, що 02 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Топчийовим І.А. укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 01. За умовами вказаного Договору встановлено гонорар за надання правової допомоги у розмірі 5500 грн. Згідно з описом робіт (наданих послуг) адвокатом Топчийовим І.А. Брошку І.А. надано наступні послуги: - 02.08.2021 з 12.20 год. по 13.20 год. консультація щодо звернення до суду з позовною заявою (500 грн.);

- 12.08.2021 з 10.00 год. до 15.00 год. - складання адвокатом позовної заяви (5000 грн.) На підтвердження сплати адвокату Топчийову І.А. 5500 грн. за правову допомогу позивачем надано квитанцію № 21-12/07 від 12.08.2021. Вказана квитанція підписана адвокатом, на якій проставлено його печатку. Проте, суд не знаходить обґрунтованим та доведеним належними доказами саме такий розмір винагороди адвокату, оскільки опис робіт від 12.08.2021 не містить належного обгрунтування необхідності витрати зазначеного часу на відповідні роботи (консультація щодо звернення до суду з позовною заявою - 1 година та складення позовної заяви - 5 годин). Не містить такого обґрунтування і Акт виконаних робіт №1 від 12.08.2021.

Оцінюючи критерії, визначені статтею 139 КАС України, суд зазначає, що дана категорія справ не відноситься до справ значної складності (спір стосується правомірності постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у виді штрафу у розмірі 340 грн.), не потребує вивчення значного масиву законодавства, судова практика щодо розгляду справ подібної категорії є сталою та зрозумілою. Також суд враховує обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню у розмір 500 грн., який є співмірним з особливостями спору та обставинами у даній адміністративній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 241-246, 255, 286, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Дуплеци Тетяни Ярославівни про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенанта поліції Дуплеци Тетяни Ярославівни у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 469356 від 02 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн., а відповідну справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, Солом`янський район, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у сумі 500 (п`ятсот) гривень та судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України (в редакції, яка набула чинності з 15.12.2017 року) рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

Департамент патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: вулиця Федора Ернста, будинок 3, Солом`янський район, місто Київ, 03048.

Інспектор взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області лейтенант поліції Дуплеца Тетяна Ярославівна, місцезнаходження юридичної особи: вулиця Юності, буд. 23, село Микитинці, Івано-Франківська область, 76494.

Суддя О.Л. Овчаренко