Справа № 500/3689/21
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/3689/21

15 вересня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Семеха В.Т.

представника позивача адвоката Джус О.В.

представника відповідача Невідомської О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якому просить:

- визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування періоду навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979 в Івано-Франківській бухгалтерській школі, періодів роботи з 22.05.1979 по 07.07.1982 в тресті "Чернівці спецсільхозмонтаж", з 22.07.1982 по 19.08.1982 в Чернівецькому навчально-виробничому підприємстві глухих, з 01.09.1982 по 01.02.1983 в Козівському цукровому заводі, з 21.04.1983 по 24.06.1985 в Чернівецькому ремонтовзуттєвому заводі, з 08.07.1996 по 07.07.1998 в Тернопільському управлінні водоканалізації та не призначення пенсії за віком з дати звернення 28 грудня 2020 року згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979 в Івано-Франківській бухгалтерській школі та періоди роботи з 22.05.1979 по 07.07.1982 в тресті "Чернівці спецсільхозмонтаж", з 22.07.1982 по 19.08.1982 в Чернівецькому навчально-виробничому підприємстві глухих, з 01.09.1982 по 01.02.1983 в Козівському цукровому заводі, з 21.04.1983 по 24.06.1985 в Чернівецькому ремонтовзуттєвому заводі, з 08.07.1996 по 07.07.1998 в Тернопільському управлінні водоканалізації та призначити пенсію за віком з дати звернення 28 грудня 2020 року згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В обґрунтування позову зазначає, що з досягненням пенсійного віку звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак відповідач відмовив у її призначенні, не зарахувавши позивачу до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979 в Івано-Франківській бухгалтерській школі та періоди роботи з 22.05.1979 по 07.07.1982 в тресті "Чернівці спецсільхозмонтаж", з 22.07.1982 по 19.08.1982 в Чернівецькому навчально-виробничому підприємстві глухих, з 01.09.1982 по 01.02.1983 в Козівському цукровому заводі, з 21.04.1983 по 24.06.1985 в Чернівецькому ремонтовзуттєвому заводі, з 08.07.1996 по 07.07.1998 в Тернопільському управлінні водоканалізації оскільки не прослідковується зміна прізвища з " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ", у свідоцтві про розірвання шлюбу ОСОБА_3 по батькові зазначено " ОСОБА_4 " замість " ОСОБА_5 ", що не відповідає даним паспорта НОМЕР_1 виданого Тернопільським МВ УМВС України на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач не погоджується із рішенням відповідача та вказує, що недоліки у заповненні трудової книжки не можуть були підставою для відмови у зарахуванні вказаних періодів до страхового стажу, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 02.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

17.08.2021 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшов відзив на позов, у якому останній позовних вимог не визнає та просить відмовити в їх задоволенні. Зазначає, що до страхового стажу позивача при розгляді документів Головне управління не зарахувало наступні періоди: період навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979, оскільки у наданих до заяви документах не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_2 - з 22.05.1979 по 07.07.1982; з 22.07.1982 по 19.08.1982; з 01.09.1982 по 01.02.1983; з 21.04.1983 по 24.06.1985; з 08.07.1996 по 31.12.1997. Трудова книжка не дійсна, оскільки не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а у свідоцтві про розірвання шлюбу ОСОБА_3 по батькові зазначено " ОСОБА_6 ", що не відповідає паспортним даним позивача.

25.08.2021 ухвалою суду розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання на 15.09.2021.

26.08.2021 представником позивача через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду подано відповідь на відзив.

В судовому засіданні 15.09.2021 представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просила задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 28.12.2020 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

27.04.2021 ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.04.2021 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 30.04.2021 за №1900-0214-9/13204 позивача повідомлено про відмову у призначенні пенсії та зазначено, що за результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979 та трудова книжка вважається не дійсна, оскільки не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , оскільки у свідоцтві про шлюб та розірвання шлюбу по-батькові ОСОБА_7 не відповідає паспортним даним ОСОБА_5 . За таких обставин позивачу відмовлено у призначенні пенсії, так як на момент звернення 27.04.2021 немає необхідного страхового стажу.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.05.2021 №1900-0214-8/14592 відділ обслуговування громадян №11 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомив позивача, що розглянувши її заяву від 07.05.2021 №3507 щодо призначення пенсії за віком та надані документи у відповідності до статті 26 та пункту 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (зі змінами 2148), в призначенні пенсії відмовлено. За наданими документами страховий стаж складає 18 років 6 місяців 27 днів. Оскільки у наданих до заяви документах не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979. Трудова книжка не дійсна, оскільки не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , у свідоцтві про розірвання шлюбу ОСОБА_3 по батькові зазначено " ОСОБА_6 ", що не відповідає паспортним даним, тому до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 22.05.1979 по 07.07.1982; з 22.07.1982 по 19.08.1982; з 01.09.1982 по 01.02.1983; з 21.04.1983 по 24.06.1985; з 08.07.1996 по 07.07.1998.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та стверджує, що не зарахування до її страхового стажу вказаного періоду роботи порушує право на соціальний захист, а тому звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

При цьому, статтею 56 Закону №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Суд звертає увагу на те, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Проаналізувавши зазначені норми законодавства, можна дійти до висновку, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності трудового стажу не менше 27 років з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

За приписами пункту 2.1 Порядку № 22-1 документи, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637; для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Статтею 82 Закону №1788-XII передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , досягла віку 60 років, а тому, право на призначення пенсії за віком у позивача виникло за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, посилався на відсутність страхового стажу, оскільки до страхового стажу не зараховано наступні періоди:

1. Період навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979, оскільки у наданих до заяви документах не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

2. Періоди роботи, зазначені в трудовій книжці НОМЕР_2 - з 22.05.1979 по 07.07.1982; з 22.07.1982 по 19.08.1982; з 01.09.1982 по 01.02.1983; з 21.04.1983 по 24.06.1985; з 08.07.1996 по 31.12.1997.

Трудова книжка не дійсна, оскільки не прослідковується зміна прізвища з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , а у свідоцтві про розірвання шлюбу ОСОБА_3 по батькові зазначено " ОСОБА_6 ", що не відповідає паспортним даним позивача.

Суд зазначає, що період навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979 в Івано-Франківській бухгалтерській школі підтверджується свідоцтвом № НОМЕР_3 , завірено гербовою печаткою.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 наявні записи щодо періодів роботи з 22.05.1979 по 07.07.1982 в тресті "Чернівці спецсільхозмонтаж", з 22.07.1982 по 19.08.1982 в Чернівецькому навчально-виробничому підприємстві глухих, з 01.09.1982 по 01.02.1983 в Козівському цукровому заводі, з 21.04.1983 по 24.06.1985 в Чернівецькому ремонтовзуттєвому заводі, з 08.07.1996 по 07.07.1998 в Тернопільському управлінні водоканалізації.

Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності до дати, завірені підписом та печаткою роботодавця.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги Головним управлінням Пенсійного фонду.

Суд вважає за важливе в першу чергу звернути увагу на те, що відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Окрім цього, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише в разі її відсутності, відсутності в трудовій книжці відповідних записів або в разі якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу враховуються інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд критично оцінює доводи відповідача, що у свідоцтві про розірвання шлюбу ОСОБА_3 по батькові зазначено " ОСОБА_4 ", що не відповідає даним паспорта НОМЕР_1 виданого Тернопільським МВ УМВС України на ім`я ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Підтвердженням зміни прізвища позивача " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_3 ", є свідоцтво про народження НОМЕР_4 в якому зазначено прізвище позивача " ОСОБА_2 " та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №1 із зазначенням дошлюбного прізвища " ОСОБА_2 " та прізвища після реєстрації шлюбу " ОСОБА_3 ".

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу позивача у той чи інший період роботи за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів, що у свою чергу не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, суд доходить висновку, що відмова відповідача щодо зарахування спірних періодів є протиправною, з огляду на те, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, та є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Однак слід звернути увагу, що період роботи позивача з 08.07.1996 по 07.07.1998 в Тернопільському управлінні водоканалізації, згідно поданих документів частково зарахований з 01.01.1998 по 31.07.1998, тому до зарахування підлягає період з 08.07.1996 по 31.12.1997.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу, пенсію за віком з 28.12.2020, то суд зазначає, що призначення пенсії за віком відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення. Тобто нарахування та виплата пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.

Відтак, позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі статтею 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією №5 від 30.06.2021.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд позов задовольняє частково, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 454,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979 в Івано-Франківській бухгалтерській школі та періодів роботи з 22.05.1979 по 07.07.1982 в тресті "Чернівці спецсільхозмонтаж", з 22.07.1982 по 19.08.1982 в Чернівецькому навчально-виробничому підприємстві глухих, з 01.09.1982 по 01.02.1983 в Козівському цукровому заводі, з 21.04.1983 по 24.06.1985 в Чернівецькому ремонтовзуттєвому заводі, з 08.07.1996 по 31.12.1997 в Тернопільському управлінні водоканалізації.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1978 по 05.05.1979 в Івано-Франківській бухгалтерській школі та періоди роботи з 22.05.1979 по 07.07.1982 в тресті "Чернівці спецсільхозмонтаж", з 22.07.1982 по 19.08.1982 в Чернівецькому навчально-виробничому підприємстві глухих, з 01.09.1982 по 01.02.1983 в Козівському цукровому заводі, з 21.04.1983 по 24.06.1985 в Чернівецькому ремонтовзуттєвому заводі, з 08.07.1996 по 31.12.1997 в Тернопільському управлінні водоканалізації.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати у сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.