Справа № 640/18318/19
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 640/18318/19

адміністративне провадження № К/9901/22073/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гончарової І.А.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року (головуючий суддя - Кузьменко А.І.)

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року (колегія суддів: головуючий суддя - Степанюк А.Г., судді - Епель О.В., Шурко О.І.)

у справі №640/18318/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання незаконними дій, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, платник, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у м. Києві), правонаступником якого є Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві), в якому просив:

- визнати незаконними дії ГУ ДФС у м. Києві щодо обліку в інтегрованій картці платника податків по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування суми заборгованості у розмірі 3176186,93 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 22.12.2016.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходів фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі. Платник послався на приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, згідно з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року. ОСОБА_1 наголошує на тому, що в результаті реалізації договірних відносин із ПАТ «Укрсоцбанк» банку було повернуто суму більшу ніж та, що фактично була отримана позивачем у якості кредиту, а тому збільшення активів платника фактично не відбулося, що свідчить про відсутність об`єкта оподаткування у розумінні положень статті 14, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1, статті 164 Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив про безпідставність посилань платника на приписи пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, оскільки зазначена норма стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, відносно якого відбулась зміна валюти зобов`язання з іноземної у гривню. Суд зазначив, що у даному випадку не відбувалося зміни валюти зобов`язання за кредитом, а відтак пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України не може бути застосовано до спірних правовідносин. З огляду на вищевикладене, а також те, що згідно з відомостями довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 23.06.2016 №11.1-186/79-782 прощена сума заборгованості позивача є сумою основного боргу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ДПІ у Дарницькому районі) від 22 грудня 2016 року № в частині визначення позивачу суми грошового зобов`язання у розмірі 936,18 грн та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 234,05 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначив, що нарахована згідно з оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням сума грошового зобов`язання включає у себе донарахований ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб за ІІІ квартал 2014 року у розмірі 936,18 грн. При цьому жодних доказів походження даної суми заборгованості контролюючим органом надано не було. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення в частині визначення позивачу суми грошового зобов`язання у розмірі 936,18 грн та штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 234,05 грн є протиправним та підлягає скасуванню. Разом з цим, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про правомірність спірного податкового повідомлення - рішення ДПІ у Дарницькому районі в частині збільшення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за основним платежем на 2322614,22 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 580823,55 грн та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконними дії ГУ ДФС у м. Києві щодо обліку в інтегрованій картці платника податків по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування суми заборгованості у розмірі 3176186,93 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що позивачем було повернуто ПАТ «Укрсоцбанк» суму коштів більшу ніж та, що була отримана платником у якості кредиту, а тому збільшення активів платника у даному випадку фактично не відбулося, що свідчить про відсутність об`єкта оподаткування у розумінні положень статті 14, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення ДПІ у Дарницькому районі. Також позивач послався на неправильне застосування судами у спірних правовідносинах положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України та зазначив, що спірне податкове повідомлення - рішення вважається відкликаним в силу пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України. Крім того, позивач зазначив про безпідставність врахування судами попередніх інстанцій під час розгляду справи надану контролюючим органом ксерокопію довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 23.06.2016 №11.1-186/79-782 та поставив під сумнів її зміст, оскільки остання не завірена належним чином, а оригінал відповідної довідки судами під час розгляду справи не досліджувався.

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволених позивних вимог не оскаржується, а тому не є предметом касаційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між ОСОБА_1 та АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 26.06.2008 № 10-29/7615, за умовами якого Позивач отримав кредит у розмірі 614000,00 доларів США.

29.10.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір №3 про внесення змін до договору кредитної лінії № 10-29/7615 від 26.06.2008, яким врегульовано умови анулювання банком заборгованості Позивача за кредитним договором № 10-29/7615 від 26.06.2008.

Так, відповідно до пункту 3.1 договору № 3 від 29.10.2015 сторони домовилися, що погашення заборгованості за договором кредиту в сумі 260000,00 доларів США здійснюється позичальником не пізніше 29.10.2015.

Згідно пунктом 3.2 договору у разі належного виконання позичальником умов, які викладені у пункті 3.1 договору № 3 від 29.10.2015, залишкова заборгованість за кредитом в сумі 507580,00 Доларів США, заборгованість за процентами в сумі 29056,00 Доларів США підлягає анулюванню (прощенню). Датою анулювання (прощення) такої заборгованості вважається день виконання позичальником умов, зазначених у пункті 3.1 цього договору.

Також у вказаному пункті договору № 3 від 29.10.2015 зазначено, що шляхом укладення цього договору позичальник погоджується, що він повідомлений про анулювання (прощення) заборгованості на зазначених вище умовах у сумі згідно пунктом 3.2 цього договору та про свій обов`язок самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної залишкової заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України. Перерахунок суми анульованої (прощеної) заборгованості в національну валюту з метою декларування та сплати податку здійснюється платником самостійно за офіційним курсом Національного банку України на визначену вище дату анулювання (прощення) заборгованості.

Згідно з наявною у матеріалах справи ксерокопією довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 23.06.2016 №11.1-186/79-782, банком у 2015 році було прощено (анульовано) ОСОБА_1 заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №10-29/7615 від 26.06.2008 в загальній сумі основної суми кредитної заборгованості 11616116,10 грн.

У період з 31.10.2016 по 04.11.2016 посадовими особами ДПІ у Дарницькому районі проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 08.11.2016 № -06/ (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки, відповідач дійшов висновку про порушення Товариством вимог:

- статті 36, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 176.1 статті 176, Податкового кодексу України, оскільки ОСОБА_1 не задекларовано: дохід, отриманий платником податків як додаткове благо від ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 6241,17 грн у ІІІ кварталі 2014 року та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 936,18 грн; дохід, отриманий платником податків як додаткове благо від ПАТ «Укрсоцбанк» у сумі 11616116,10 грн у IV кварталі 2015 року та не сплачено до бюджету податок з доходів фізичних осіб у сумі 2322614,22 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення від 22.12.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 2904608,00 грн, з яких за основним платежем - 2323550,40 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 581057,60 грн.

Вважаючи незаконними дії ГУ ДФС у м. Києві щодо обліку в інтегрованій картці платника податків по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування суми заборгованості у розмірі 3176186,93 грн та протиправним податкове повідомлення - рішення ДПІ у Дарницькому районі від 22 грудня 2016 року №, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Згідно з частинами 1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (далі - ПК України) в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі у редакції, чинній на момент прощення боргу) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з підпунктами 16.1.3, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України визначено, що платниками податку на доходи фізичних осіб є фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Пунктом 164.1 статті 164 АК України встановлено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Аналіз наведених норм законів дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З викладеного слідує, що під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

У справі, що розглядається, податковий орган дійшов висновку про отримання позивачем доходу у вигляді анулювання основної суми заборгованості за ознакою доходу "126" у вигляді додаткового блага та встановив заниження позивачем оподатковуваного доходу, що підлягає обов`язковому декларуванню за 2015 рік на суму 11616116,10 грн.

У свою чергу, позивач вважав, що норми пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, надають право не включати зазначену суму до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

07.05.2015 набув чинності Закон України від 09.04.2015 №321-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» (далі-Закон №321-VIII), згідно з яким підрозділ 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8 у наступній редакції: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, непогашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Системний аналіз правових норм дає підстави для висновку, що за змістом наведених положень у разі, якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

При цьому, обов`язковою умовою для застосування положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України є зміна валюти зобов`язання за відповідним фінансовим кредитом з іноземної валюти у гривню.

Суди попередніх інстанцій під час розгляду справи встановили, що між позивачем та банком не було укладено жодних угод про зміну валюти зобов`язання за кредитом з іноземної валюти у гривню не укладалося, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що пункт 8 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень ПК України не врегульовує спірні у цій справі правовідносини.

Суд зазначає, що у даному випадку позивачем самостійно здійснено перерахунок у національну валюту за офіційним курсом НБУ прощеної банком заборгованості, що у свою чергу, не можна тлумачити, як дії щодо зміни валюти зобов`язання у процесі виконання поточних кредитних зобов`язань між сторонами угоди.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 у справі №826/12872/17.

Разом з цим, приймаючи оскаржувані рішення суди попередніх інстанцій врахували як доказ наявну у матеріалах справи ксерокопію довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 23.06.2016 №11.1-186/79-782 зі змісту якої вбачається, що у 2015 році банком було прощено (анульовано) ОСОБА_1 заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №10-29/7615 від 26.06.2008 в загальній сумі основної суми кредитної заборгованості 11616116,10 грн.

Суд касаційної інстанцій зазначає, що копія довідки ПАТ «Укрсоцбанк» від 23.06.2016 №11.1-186/79-782, що була надана відповідачем має одне із визначальних значень у даній справі, оскільки містить у собі відомості щодо нарахованого та виплаченого доходу позивачу за ознакою « 126» у вигляді анульованої «основної» кредитної заборгованості.

Разом з цим, платник у позовній заяві, апеляційній та касаційній скаргах ставив під сумнів зміст зазначеної довідки та наголошував на тому, що остання не завірена належним чином, а тому не є належним доказом у розумінні КАС України.

Проте суди попередніх інстанцій не звернули уваги на вказані доводи платника та не вжили визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, зокрема щодо витребування доказів у ПАТ «Укрсоцбанк».

В оскаржуваних судових рішеннях також відсутня будь-яка інформація про огляд судами першої або апеляційної інстанцій оригіналу зазначеної довідки, натомість наявна у матеріалах справи копія належним чином не завірена.

Таким чином, вищезазначені обставини свідчать про недотримання судами попередніх інстанцій одного із основоположних принципів адміністративного судочинства - офіційного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, що призвело до прийняття судових рішень, які не відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити обставини справи, належним чином їх оцінити, перевірити якими доказами вони підтверджуються, надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, і в залежності від встановленого , прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2020 року скасувати.

Справу № 640/18318/19 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіІ.А. Гончарова І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова