Справа № 754/15208/20
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/40/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2021 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Клочко І.В., за участю секретаря судового засідання Оверченко Д.О., представника позивача Падун Р.В., представника третьої особи Кубрака О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Абелецевої Олени Володимирівни, третя особа Департамент патрульної поліції, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Інспектора Департаменту патрульної поліції Абелевцевої О.В. про скасування постанови про притягнення до відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що постановою відповідача серії 1 АВ № 00075480 від 09.06.2020 року її було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 255 грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена безпідставно та з істотними порушеннями її прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Так, на думку позивача відповідачем грубо порушено принцип територіальної рівності для громадян України, що передбачений ст. 24 КУ України, а саме у відповідності до змін законодавства, адміністративні стягнення по справам про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, накладаються тільки на власників транспортних засобів, якими керували на території м. Києва та Київської області. Крім того, відповідач, всупереч вимогам КУпАП, винесла зазначену постанову за місцем перебування Департаменту патрульної поліції, чим позбавила її можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст.267 КУпАП. Відповідачем не встановлено особу, яка була за кермом транспортного засобу «Mitsubishi lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , 09.06.2020 року о 07.20 год., а тому відповідач протиправно притягнула її до адміністративної відповідальності за проступок, який вона не вчиняла. Також, позивач вважає, що винісши постанову Департаменту патрульної поліції в особі відповідача фактично перебрав функції правосуддя.

Позивач звертає увагу і на те, що в постанові наявна розбіжність в показниках швидкості, а відповідачем не надано доказів про сертифікованість достовірності показників пристрою ПКД КАСКАД 004-1118, яким зафіксовано швидкість автомобіля. Крім того, поряд рухались і інший автомобіль, що може вказувати на те, що швидкість помилково зафіксовано з іншого автомобіля. Відповідачем жодних доказів про наявність дорожніх знаків 3.29, 3.31 «Заборонні знаки ПДР» на ділянці дороги перед місце, зафіксованим в оскаржуваній постанові, не наведено.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить скасувати зазначену постанову та закрити справу про адміністративне правопорушення, судові витрати покласти на відповідача.

27.11.2020 року ухвалою судді Деснянського районного суд м.Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.03.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент патрульної поліції у м. Києві.

12.04.2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Департаменту патрульної поліції Шуміленка С.М. У даних поясненнях представник третьої особи вважає, що твердження в позовній заяві є хибними, а вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки правопорушення було зафіксоване технічним засобом КАСКАД, 004-1118, який відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 «Метрологія. Прилади контрою за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відео фіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів та вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги», що підтверджується копією сертифіката про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/18646 від 11.06.2020. Результатом такої фіксації, в даному випадку автомобіля Mitsubishi lancer, д/н НОМЕР_1 , є файл з 3-ма фотознімками та відео фіксацією, а відтак, сукупність належних, достатніх і допустимих доказів, підтверджує вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП особою, яка керувала вищевказаним транспортним засобом. Представник третьої особи зазначає, що оскаржувана постанова складена у відповідності з нормами ст.14-2, ч. 7 ст. 258, ст.ст.279-1 -279-4 КУпАП та «Інструкцією з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі», а відтак відсутні порушення прав позивача під час винесення оскаржуваної постанови.

20.04.2021 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на пояснення третьої особи. У даній відповіді позивач не погоджується з викладеним в поясненнях третьою особою, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства, які необхідно застосувати у спірних правовідносинах. Зазначає, що оскаржувану постанову було надіслано із порушеннями встановленого терміну. Посилання третьої особи на положення ст. 279-1 КУпАП вважає таким, що не відповідає нормам матеріального права. Щодо сертифікованості вимірювальної техніки, не погоджується з наданими суду доказами третьою особою. Вважає, при прийнятті рішення про накладення адміністративного стягнення відповідач вважала доведеними обставини вчинення правопорушення, проте доказі на підтвердження викладених обставин суду не надано.

10.06.2021 року до суду надійшли письмові пояснення позивача щодо її неодноразових звернень до Департаменту патрульної поліції, в яких вона також наголошує на порушенні посадовими особами Департаменту національної поліції законодавства України, що регулює дані правовідносини.

В судовому засіданні представник позивача Падун Р.В. підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав та обставин, викладених у адміністративному позові.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача.

Представник третьої особи Кубрак О.І. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, посилаючись підстави та обставини, викладені у письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, постановою серії 1АВ № 00075480 від 09.06.2021 року, винесеною інспектором Департаменту патрульної поліції Абелецевою О.В., позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255,00 грн. Згідно із оскаржуваною постановою, 09.06.2020 року о 07.21 год. по вул.Братиславській, 18 в м.Києві зафіксовано транспортний засіб «Mitsubishi lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , і особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху на 36 км/год, чим порушила п. 12.9 (б) ПДР та вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП..

Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до інспектора Департаменту патрульної поліції Абелецевої О.В. про скасування вищевказаної постанови.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга, третя і п`ята статті 122, частина перша статті 123, 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста і сьома статті 152-1, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

У зв`язку із наведеним слід зазначити, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог

Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

У відповідності до частин першої, третьої статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Зі змісту наведених положень процесуального законодавства випливає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.

Крім того, відповідно до ч.1 статті 8 Закону №580-VIII «Про національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП, інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійними відповідачами у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-24420 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 року №724/716/16-а.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 26.12.2019 року №724/716/16-а, про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор.

Ані позивачем, ані її представником - адвокатом Падуном Р.В. клопотань щодо заміни неналежного відповідача не заявлено, а Департамент патрульної поліції залучено до участі у справі в якості третьої особи.

За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Абелецевої О.В. про скасування постанови про адміністративне правопорушення необхідно відмовити.

Разом з тим, інші доводи позовної заяви, які стосуються оскаржуваної постанови, не підлягають оцінці, виходячи з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність його дій може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_1 на те, що вона не позбавлена права звернутися з позовом до суду про скасування оскаржуваної постанови до належного відповідача та клопотати про поновлення строку звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.

Керуючись ст.ст. 2, 48, 77, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України ст.ст. 9, 17, 18, 33, 121, 247, 251, 254, 258, 268, 284, 288, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора Департаменту патрульної поліції Абелецевої Олени Володимирівни, третя особа Департамент патрульної поліції, про скасування постанови - відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.09.2021р.

Суддя