Справа № 640/16026/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року в справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС в м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві №1178/26-52-13-02-38 від 27.10.2017 про виключення з реєстру платників єдиного податку;

- визнати протиправним та скасувати повідомлення ГУ ДПС у м. Києві про відмову у прийнятті звітності за вих. №17363/ФОП/26-15-33-15-15 від 17.04.2020 та повідомлення про відмову у прийнятті звітності вих. №22482/ФОП/26-15-33-15-15 від 20.05.2020;

- зобов`язати ГУ ДПС у м. Києві поновити ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01.10.2017.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ГУ ДПС в м. Києві протиправно виключила її з Реєстру платників єдиного податку, мотивуючи таке рішення несвоєчасною сплатою податкової заборгованості.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2021 адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним і скасовано рішення ДПІ у Деснянському районі ГУ ДФС у м. Києві №1178/26-52-13-02-38 від 27.10.2017 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку;

- визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ДПС в м. Києві про відмову у прийнятті податкової звітності ФОП ОСОБА_1 , викладені у повідомленнях за вих. №17363/ФОП/26-15-33-15-15 від 17.04.2020 та вих. №22482/ФОП/26-15-33-15-15 від 20.05.2020;

- зобов`язано ГУ ДПС в м. Києві поновити ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку третьої групи з 01.10.2017.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ГУ ДПС в м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач, зокрема зазначає, що відповідно до статті 298 Податкового кодексу України підставою для виключення платника податків з реєстру платників єдиного податку є наявність податкового боргу на кожне перше число місяця.

Ураховуючи те, що згідно з відомостями наявними в інтегрованій картці платника податків у позивача був наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, ГУ ДПС у м. Києві правомірно прийняло рішення про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

При цьому, на переконання відповідача, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що прийняттю рішення про виключення платника податків з реєстру платників єдиного податку обов`язково повинна передувати перевірка, результати якої мають бути відображені у відповідному акті.

Таким чином, суд першої інстанції зазначеного не врахував, внаслідок чого ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Поряд з цим, ГУ ДПС у м. Києві заявлене клопотання, в якому заявник просив здійснити заміну сторони у справі на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893.

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком., зокрема ГУ ДПС у Київській області.

Пунктом 2 Постанови № 893 установлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 893 права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Відповідно до статті 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 р. N 227 (зі змінами), Державна податкова служба України видала наказ від 30.09.2020 р. № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі - Наказ № 529), яким наказала утворити як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком згідно з додатком, а Департаменту правової роботи - подати державному реєстратору документи для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відповідної інформації про утворення територіальних органів Державної податкової служби як її відокремлених підрозділів.

Відповідно до Наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 року № 755 розпочато з 01.01.2021 року здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 року № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови № 893.

Отже, з 01.01.2021 року відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від ліквідованого Головного управління ДПС у м. Києві як юридичної особи публічного права до Головного управління ДПС у м. Києві як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Ураховуючи викладене, наявні правові підстави для заміни відповідача в порядку процесуального правонаступництва, а саме: з ГУ ДПС у м. Києві () на ГУ ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань взята на облік, як платник єдиного внеску (№01/11-44759).

Листом №17363/ФОП/26-15-33-15-15 від 17.04.2020 ГУ ДПС у м. Києві повідомило позивача про відмову у прийнятті декларації платника єдиного податку за І квартал 2020 року, яка була прийнята 03.04.2020 № 16896621, у зв`язку з порушенням нормативно-правових актів , а саме, подання податкової декларації з недостовірним значенням обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (не відповідає обраному режиму оподаткування).

12.05.2020 позивачем було подано повторно декларацію за І квартал 2020 року.

25.05.2020 позивачем отримано від Головного управління ДПС у м. Києві повідомлення про відмову у прийнятті звітності за вих. №22482/ФОП/26-15-33-15-15 від 20.05.2020.

Головне управління ДПС у м. Києві повідомило, що декларації платника єдиного податку за І квартал 2019 року, яка була прийнята 05.04.2019 за № 17644937; за І півріччя 2019 року, яка була прийнята 04.07.2019 за № 21636948, за 3 квартали 2019 року, яка була прийнята 11.10.2019 за № 29216137, за 2019 рік, яка була прийнята 15.01.2020 за № 1658127, вважаються неподаними у зв`язку з порушенням вимог нормативно-правових актів, а саме, подання декларації з недостовірним значенням обов`язкового реквізиту «звітний (податковий) період» (не відповідає обраному режиму оподаткування, так як у звітному періоді платник не перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності).

У відповідь на адвокатський запит від 16.06.2020 № 16/06/2020, листом від 23.06.2020 за вих. № 1973/АДВ/26-15-33-15-15 відповідач повідомив, що згідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС України, доступної на рівні Головного управління ДПС у м. Києві, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ДПІ у Деснянському районі ГУ ДПС у м. Києві як суб`єкт господарської діяльності з 22.04.2013, з 01.06.2016 по 30.09.2017 працювала за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності, 3 група, 5% з доходу.

Разом з цим, вказаним листом було повідомлено, що у період з 01.03.2017 по 01.09.2017 (два послідовних квартали) у позивача обліковувався податковий борг зі сплати єдиного податку, який виник у зв`язку з несплатою самостійно визначеного податкового зобов`язання у податкових деклараціях платника єдиного податку ФОП за звітний період 2016 рік.

Також відповідачем було надано Довідку про наявність підстав для анулювання платника єдиного податку від 27.10.2017 №1178/26-52-13-02-38 та рішення № 1178/26-52- 13-02-38 про виключення з реєстру платників єдиного податку.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приймаючи оскаржувані рішення діяв з порушення вимог Податкового кодексу України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до п.п. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

За змістом підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку установлені Главою 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» Розділу XIV ПК України.

Відповідно до підпункту 291.2, пункту.291.3 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За змістом підпункту 299.1, пункту 299.2 статті 299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Відповідно до п. 299.10 ст. 299 ПК України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Згідно п.п.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

При цьому, відповідно до приписів п.299.11 ст.299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Як установлено судом першої інстанції що Головним управлінням ДФС у м. Києві на підставі п. 299.10 ст. 299 Податкового кодексу України поведено перевірку та складено довідку від 27.10.2017 № 1178/26-52-13-02-38 щодо порушення умов перебування платником єдиного податку на спрощеній системі оподаткування та встановлено, що позивачем порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: встановлено наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів у розмірі 7284,54 грн.

Водночас судом установлено, що документальна перевірка позивача згідно зі статтею 75 ПК України відповідачем не проводилася, а відповідний акт не складався.

Отже, інформації про наявність у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів фактично ґрунтується на даних інтегрованої карти платника податків.

Ураховуючи те, що несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку протягом двох послідовних кварталів встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, а не на підставі акта перевірки, яка, в свою чергу, ним і не проводилася, і позивач заперечує проти існування відповідної заборгованості, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено умови і порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.

Окрім цього, судом першої інстанції також установлено, що відповідач не виконав вимоги положень пункту 59.1 статті 59 ПК України щодо надсилання позивача податкової вимоги про сплату боргу у спосіб, визначений ПК України.

Ураховуючи що контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Згідно з пунктом 49.15 статі 49 ПК України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв`язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Пунктом 48.3 та п. 48.4 ст. 48 ПК України визначені обов`язкові реквізити декларації.

Відповідно до пункту 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За правилами положень пункту 49.11 статті 49 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

З аналізу зазначеного убачається, що висновок про те, що податкова декларація вважається не поданою, можна зробити за наявності двох умов, а саме встановлення контролюючим органом факту її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48 ПК України та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

Отже, логічним є висновок, що зі спливом, встановленого ПК України строку для надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації така декларація уважається прийнятою.

Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції установлено, що листи-повідомлення про відмову у прийнятті податкових декларацій складені відповідачем з порушенням, встановлених ПК України строків, та без зазначення у чому саме полягала їхня невідповідність вимогам статті 48 цього ж Кодексу.

Отже, правильними є висновки суду першої інстанції щодо протиправності рішення відповідача про відмову у прийнятті податкової звітності позивача за спірний період.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону.

03.09.2021 позивачем подано до суду апеляційної інстанції клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат до клопотання долучено договір про надання правової допомоги №2907/2021-1 від 29.07.2021, рахунок-фактура №2907/2021-1 від 29.07.2021 на суму 10 000,00 грн., платіжне доручення №95 від 30.07.2021, акт приймання-передачі наданих послуг №30.08.2021 від 30.08.2021, відповідно до якого вартість однієї години наданих адвокатським об`єднанням становить 1 250,00 грн., та в межах адміністративної справи №640/16026/20 фірма надала, а клієнт прийняв, наступні юридичні послуги: аналіз судової практики, що стосується справи №640/16026/20, підготовка та направлення до суду та учасникам справи відзиву на апеляційну скаргу - 5 годин; підготовка та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи, ознайомлення з матеріалами справи - 1 година; підготовка та подання клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу - 2 години (разом 8 годин - 10 000,00 грн.).

Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві подано заперечення на клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, за змістом яких відповідач зазначає, що заявлена позивачем сума до відшкодування є не співмірною із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідач також наголосив, що надсилання засобами поштового зв`язку документів не є правничою допомогою адвоката.

Розглянувши клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів дійшла висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

За приписами статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 9 статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Проаналізувавши наведений в акті приймання-передачі опис наданих позивачу адвокатським об`єднанням послуг, а також подані ним документи, оцінюючи такі витрати з точки зору частиною 5 статті 134, частини 9 статті 139 КАС України, колегія суддів зазначає, що дана справа є справою незначної складності, розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження, при цьому відзив на апеляційну скаргу повністю дублює доводи позовної заяви (на що згідно наданих документів адвокату знадобилось 5 годин), з огляду на те, що представник позивача просив ознайомитися лише з апеляційною скаргою та додатками до неї, та ознайомлення відбувалось в електронному режимі (тобто, на заяву представника, йому на електронну пошту було надіслано апеляційну скаргу з додатками), суд знаходить наведені позивачем витрати необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, очевидно не співмірними із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому, на засадах справедливості на користь позивача підлягає стягненню 2 000,00 грн. в якості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Замінити у порядку процесуального правонаступництва відповідача у справі з Головного управління ДПС у м. Києві () на Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року - без змін.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 (дві тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; ЄДРПОУ ВП 44116011).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

Суддя В.П.Мельничук

Суддя О.М.Оксененко