Справа № 308/7653/21
Суддя: Іванов А. П.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7653/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції відділу поліції №1, Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

18.06.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до Управління патрульної поліції відділу поліції №1 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАА №130349 від 06.06.2021 та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначає, що 06.06.2021 року він був зупинений працівниками Управління патрульної поліції та стосовно нього винесено постанову серії БАА №130349 з якої вбачається, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем без права керування транспортним засобом, 12.01.2021 року був позбавлений права керувати Ужгородським міськрайонним судом та не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим скоїв адмінправопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Вказує, що працівник поліції ОСОБА_2 , порушив правила і норми КУпАП та притягнув його до адміністративної відповідальності без з`ясування всіх обставин справи і зробив передчасні висновки, безпідставно зупинивши автомобіль, без належної правової підстави пред`явив вимогу про пред`явлення посвідчення водія.

За твердженням позивача, інспектор патрульної поліції належним чином не зафіксував та до матеріалів справи не додав належні і допустимі доказами факту невиконання водієм вимог п.2.3.в Правил дорожнього руху, тому підстави для здійснення контролю за наявністю у позивача права користування транспортним засобом були відсутні. Таким чином, вимоги посадової особи Управління про пред`явлення документів є незаконними, а отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 4 ст.126 КУпАП.

Крім того, позивач зазначає, що він не знав і не міг знати, що стосовно нього винесено Постанову про позбавлення його права керування транспортним засобом, оскільки з 25.12.2020 року перебував в ITT ГУНП, а рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2020 був поміщений в ДУ УВП №9, де знаходився до 19.04.2021 року. Що відбувалось у вказаний проміжок часу йому не відомо, а тому не можна ставити йому в вину користування автомобілем без належного його інформування про наявність рішення суду про позбавлення його права керування автомобілем.

18.06.2021 ухвалою суду вказану позовну заяву залишено без руху.

22.06.2021 представником позивача адвокатом Навроцьким В.В. на виконання вищезазначеної ухвали подано до суду заяву з квитанцією про сплату судового збору.

23.06.2021 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у даній справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та за їх обов`язкової участі, а також призначено розгляд справи.

13.07.2021 від представника відповідача до суду надійшов відзив у справі№ 308/7653/21 з якого вбачається, що 06.06.2021 екіпаж патрульної поліції під час несення служби на авто дорозі Київ- Чоп, 717 км (Дорожня станція Нижні Ворота) помітив автомобіль «ВАЗ» номерний знак « НОМЕР_1 », який порушив ПДР України, а саме: порушив пункт 2.3в ПДР України, тобто керував транспортним засобом обладнаний засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний автомобіль було зупинено. Водієм зазначеного автомобіля виявився Позивач. Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України.

Під час перевірки документів за наявними базами інспектор встановив що водій керував автомобілем та будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі рішення суду, чим порушив п.п. 2.1 А ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст 126 КУпАП.

Окрім того, в ході спілкування у позивача було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння та в подальшому складено відповідні матеріали.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 2.9 в, та 2.1 а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 та ч. 4 ст. 126 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом поглинання більш легкого правопорушення тяжчим інспектор виніс постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 20 400 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Водночас, на думку позивача, поліцейський не мав права вимагати від нього посвідчення водія якщо він належним чином не зафіксував факту порушення особою ПДР.

Така позиція не ґрунтується на вимогах законодавчих актів та не має відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія. Інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Навроцький В.В. подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2021 на авто дорозі Київ- Чоп, 717 км (Дорожня станція Нижні Ворота) водій ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ» номерний знак « НОМЕР_1 », та порушив ПДР України, а саме: порушив пункт 2.3в ПДР України, тобто керував транспортним засобом обладнаний засобами пасивної безпеки та не був пристебнутий ременем безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Під час перевірки документів за наявними базами встановлено, що водій ОСОБА_1 керував автомобілем та будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі рішення суду, чим порушив п.п. 2.1 А ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст 126 КУпАП. На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом поглинання більш легкого правопорушення тяжчим на ОСОБА_1 , за ч. 4 ст. 126 КУпАП накладено стягнення в розмірі 20 400 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 80-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до п. п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.п. 2.3 в. ПДР України: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;

Відповідно до п.п. 2.4. ПДР України: На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;

Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху водій це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії; водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Частина 4 ст. 126 КУпАП, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст.283,284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи наведене, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства») оскільки відомості, зазначені в постанові, не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

Разом з тим, відповідно до довідки від 14 серпня 2020 року №31/7/1-21а/з ТСЦ МВС №2141, згідно наявного регіонального інформаційного масиву та бази даних підсистеми НАІС ЄДР МВС, станом на 14.08.2021 року посвідчення водія на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серед них не значиться.

Суб`єктом правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП є особа, яка керувала транспортним засобом, будучи позбавленою права керування транспортними засобами. Право керування транспортним засобами засвідчується посвідченням водія. ОСОБА_1 не міг бути позбавленим права керування транспортними засобами, оскільки він посвідчення водія не отримував, відповідно в його діях відсутня така сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, як суб`єкт.

Беручи до уваги наведене, а також те, що постанова винесена формально, без з`ясування всіх обставин справи, а саме того, що ОСОБА_1 не отримував взагалі посвідчення водія, і відповідно не міг бути його позбавлений, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Те, що постанова суду містить інформацію про те, що ОСОБА_1 позбавлений права керування, суд не приймає до уваги при розгляді цієї справи, оскільки достовірно встановлено, що ОСОБА_1 посвідчення водія не отримував взагалі та не міг бути позбавлений того права, якого не мав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме суб`єкт.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст.ст.2, 3, 5, 9, 72, 75-77, 90, 286, 293 КАС України, суд, -

ухвалив:

Скасувати постанову серії БАА №130349 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06.06.201 року, про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400,00 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов