Справа № 500/124/21
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/124/21

08 вересня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мартиць О.І.

за участю:

секретаря судового засідання Семеха В.Т.

представника позивача Майки М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якій просить стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача - ОСОБА_1 1000076 грн 24 коп 1000000,00 (мільйон) грн - відшкодування моральної шкоди, 46,24 грн - 3% річних, 30,00 грн - інфляційні витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 03.12.2019 по справі №607/14261/19 стягнуто на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії працівників УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області по притягненню до адміністративної відповідальності.

11.01.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист у справі №607/14261/19.

23.022020 позивачем подано заяву про стягнення коштів з державного бюджету для відшкодування моральної, шкоди, заяву подано до Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області, до заяви додано оригінал виконавчого листа, копію постанови суду, реквізити.

04.04.2020 позивачем направлено скаргу в Державну казначейську службу України з проханням вжити заходів щодо безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) ОСОБА_1 , на яку 07.04.2020 направлено відповідь.

Позивач зазначає, що ним не отримано відшкодування, виконавчий документ не виконано, кошти відповідачем (Головним управлінням ДКС України в Тернопільській області) не перераховані.

Таким чином, на думку позивача відповідач ухиляється від виконання рішення суду, своєю бездіяльністю порушує його права та інтереси.

Вказаними діями відповідачів позивачу спричинено моральну шкоду на суму 1000000,00 грн, що полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя.

Ухвалою від 19 січня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, шляхом подання копії паспорта та РНОКПП і сплати судового збору та подання суду доказів такої сплати або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

27.01.2021 від позивача ОСОБА_1 через відділ документального забезпечення Тернопільського окружного адміністративного суду поступила заява про відвід судді Мартиць О.І. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що позивач вважає незаконними вимогу суду про надання копії паспорта громадянина України та вимогу щодо сплати судового збору.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 заяву позивача ОСОБА_1 від 27.01.2021 про відвід судді Тернопільського окружного адміністративного суду Мартиць О.І. в адміністративній справі №500/124/21 визнано необґрунтованою.

Справу №500/124/21 передано для вирішення питання про відвід судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і підлягає визначенню у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 у задоволенні заяви позивача про відвід головуючій судді Мартиць О.І. в адміністративній справі №500/124/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди - відмовлено.

12.02.2021 ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди повернуто позивачу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року про повернення позовної заяви у справі №500/124/21 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У справі призначено підготовче засідання на 20.05.2021.

15.05.2021 позивачем до суду подано відповідь на відзив відповідача 1 - Головного управління ДКС України в Тернопільській області та відповідь на відзив відповідача 2 - Державної казначейської служби України.

Підготовче засідання 20.05.2021 відкладено на 16.06.2021 у зв`язку з неявкою представників відповідачів.

26.05.2021 від Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області до суду поступив відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю, оскільки за наслідками опрацювання документів поданих позивачем у відповідності до пункту 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядок №845) звернулося щодо надання відомостей, що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувача, до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України.

На виконання пункту 37 Порядку №845 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області заяву стягувача та виконавчий документ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області виданого 12.02.2020 по справі №607/14261/19 направлено до Державної казначейської служби України, для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету, оскільки у відповідності до пунктів 35, 38-40 Порядку №845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у Державному бюджеті на зазначену мету.

Оскільки Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області не виконує судові рішення щодо здійснення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Зазначає, що ним вжито всіх передбачених Порядком №845 заходів спрямованих на виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області виданого 12.02.2020 по справі №607/14261/19 щодо стягнення з держави на користь ОСОБА_1 2000 грн для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дій працівників УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області по притягненню до адміністративної відповідальності.

05.06.2021 до суду поступив відзив від Державної казначейської служби України, в якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю. Заперечуючи щодо позовних вимог відповідач серед іншого зазнає, що пунктом 38 Порядку №845 встановлено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

У Законах України про Державний бюджет України на 2020 та на 2021 роки передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб". Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на бюджетну програму КПКВК 3504030 було передбачено 50,00 млн грн, а Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" передбачено на вказану програму передбачено 150,00 млн грн.

Протягом січня-лютого 2021 року за бюджетною програмою КПКВК 3504030 виконано 41 судове рішення на суму 19000,00 тис грн. Залишок коштів складає 131000,00 тис грн (лист ДКСУ до Міністерства фінансів України від 19.03.21 №5-05-05/5910). Станом на 19.03.2021 на за бюджетною програмою КПКВК 3504030 в Державній казначейській службі України обліковується 468 рішень на суму 184895,90 тис грн (лист ДКСУ до Міністерства фінансів від 19.03.21 № 5-05-05/5910).

Відповідно до пункту 39 Порядку №845 Державна казначейська служба України неодноразово зверталась до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030 (листи ДКСУ до Міністерства фінансів України від 30.01.2020 №5-05-1-05/2200, від 28.01.2020 №5-05-1-05/2016, від 06.04.2020 №5-05-1-05/6446, від 05.06.2020 №5-05-1-05/9834, від 24.06.2020 №5-05-1-05/10969, від 18.08.2020 №5-05-1-06/14407, від 02.10.20 №5-05-1-05/17340, від 28.10.2020 №5-05-1-05/19198, від 04.01.2021 №5-05-1-05/146, від 19.02.2021 №5-05-1-05/4004, від 19.03.2021 №5-05-05/5910). Так, з метою належного та своєчасного виконання судових рішень Казначейство просило збільшити у 2020 році бюджетні призначення за КПКВК 3504030 у передбачений бюджетним законодавством спосіб на 300000,00 тис грн, а у 2021 році на 54000,00 тис грн.

У відповідь на дані пропозиції та звернення, Міністерство фінансів України листами "Щодо збільшення бюджетних призначень на 2020 та на та на 2021 роки" №16010-095/3274 від 03.02.2020, №16010-09-5/11281 від 16.04.2020, №16010-09-5/21589 від 16.07.2020, №16010-09-5/25848 від 20.08.2020, від 25.03.2021 №16010-09-5/9778 повідомило, що питання збільшення бюджетних призначень ДКС України для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Законів України про Державний бюджет України на 2020 та на 2021 роки та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету.

На думку відповідача подання Міністерству фінансів України пропозицій у відповідності до пункту 39 Порядку №845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля виконання судового рішення.

Крім того зазначає, що перерахування коштів стягувачам із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Державної казначейської служби України, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для відшкодування шкоди за поданими судовими рішеннями.

В підготовчому засіданні 16.06.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, визнано явку позивача обов`язковою, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 16.07.2021.

В судовому засіданні 16.07.2021 розгляд справи відкладено до 08.09.2021 у зв`язку з неявкою позивача.

30.07.2021 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву в якій зазначено, що він не вбачає необхідності в особистій присутності у судовому засіданні, крім того повідомлено що позивач можливості з`явитися у судове засідання не має з поважних причин, які не може повідомити суду, оскільки інформація про такі становить державну таємницю.

Представник позивача в судовому засіданні 08.09.2021 позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та відповідях на відзиви, просив позов задовольнити.

Представники Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області в судове засідання 08.09.2021 не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, суд встановив наступні обставини.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03.12.2019 у справі №607/14261/19 стягнуто на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання коштів державного бюджету в сумі 2000 (дві тисячі) грн для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії працівників УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області по притягненню до адміністративної відповідальності.

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 11.01.2020 видано виконавчий лист у справі №607/14261/19.

04.03.2020 на адресу Управління Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області надійшла заява ОСОБА_1 від 23.02.2020, яка зареєстрована за вхідним номером №10-857, щодо стягнення моральної шкоди, із виконавчим листом Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області виданого 11.01.2020 у справі №607/14261/19.

Управлінням Державної казначейської служби України у м. Тернополі Тернопільської області 05.03.2020 супровідним листом за №06-08/332 перенаправлено зазначену заяву ОСОБА_1 із виконавчим документом по справі №607/14261/19 до Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області для подальшого виконання.

За наслідками опрацювання документів поданих позивачем у відповідності до пункту 36 Порядку №845 Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області звернулося щодо надання відомостей, що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувана, до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції України.

На виконання пункту 37 Порядку №845 Головним управлінням Державної казначейської служби України у Тернопільській області заяву стягувача та виконавчий документ Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області виданий 12.02.2020 по справі №607/14261/19 направлено до Державної казначейської служби України, для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету.

04.04.2020 позивачем направлено скаргу в Державну казначейську службу України з проханням вжити заходів щодо безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) ОСОБА_1 , на яку 07.04.2020 направлено відповідь.

Вважаючи бездіяльність Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, що виразилась у невиконанні судового рішення, протиправною, внаслідок чого також завдано моральної шкоди, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VІ (далі - Закон №4901-VІ) цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Згідно частини першої статті 2 Закону №4901-VІ держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

За приписами частин першої, другої статті 3 Закону №4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Згідно з пунктом 35 Порядку №845 Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 38-39 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Як зазначив відповідач Державна казначейська служба України, перерахування коштів стягувачам здійснюється у відповідності з бюджетним призначенням. Перерахування із затримкою відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а виключно у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями за поданими судовими рішеннями.

За змістом статті 2 Закону №4901-VІ цим Законом закріплені гарантії щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, в яких боржниками є державні органи, державні підприємства, установи, організації, а також юридичні особи, примусова реалізація майна яких забороняється відповідно до законодавства. Однак, зі змісту резолютивної частини постанови суду у справі №607/1426/19 слідує, що на користь позивача стягнуто 2000 (дві тисячі) грн шляхом безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) моральної шкоди, заподіяної внаслідок дії працівників УПП Департаменту патрульної поліції в Тернопільській області по притягненню до адміністративної відповідальності.

Суд звертає увагу на те що, як у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, так і у випадку відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові, зокрема, незаконними діями органу, що провадить досудове розслідування, джерелом виплати є кошти державного бюджету, а безспірне списання коштів державного бюджету в обох випадках здійснює Державна казначейська служба України, проте цього не достатньо для того, щоб вважати ці правовідносини однорідними.

Обов`язок держави відшкодувати шкоду (за Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду") виникає з правовідносин, суть яких можна охарактеризувати як деліктні, а вид юридичної відповідальності - цивільно-правовий. У цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення) через Державну казначейську службу України, тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь Державної казначейської служби України у цьому процесі мають інше призначення та завдання. В останньому випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу. Боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що і зумовлює участь Державної казначейської служби України у виконанні таких судових рішень.

У випадку з позивачем теж йдеться про стягнення коштів, однак не з державного органу, а з державного бюджету і кошти, які стягнув суд - моральна шкода, право на відшкодування якої передбачає Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду". Зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди у випадках, визначених законом, не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів), а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках. Крім того, виконання судових рішень в обох описаних ситуаціях відбувається за різними бюджетними програмами, що поряд з наведеним вище також підтверджує доводи відповідача про те, що правова регламентація правовідносин щодо виконання судових рішень, боржниками за якими є в одному випадку державний орган, в іншому - держава, відрізняється, і застосування окремих нормативних положень з однієї сфери правовідносин до іншої є помилковим.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.04.2020 в справі №804/2076/17.

Крім того Верховний суд зазначив, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи. Наведена правова позиція вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 12.02.2020 у справі №826/17656/16, та колегія суддів Верховного Суду не знаходить підстав для відступлення від вказаної позиції.

Суд зазначає, що у Законах України про Державний бюджет України на 2020 та на 2021 роки передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб". Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на бюджетну програму КПКВК 3504030 було передбачено 50,00 млн грн, а Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" передбачено на вказану програму передбачено 150,00 млн грн.

Відповідно до пункту 49 Порядку №845, у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 39 Порядку №845 Державна казначейська служба України неодноразово зверталась до Міністерства фінансів України із пропозиціями щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України у частині збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030 (листи ДКСУ до Міністерства фінансів України від 30.01.2020 №5-05-1-05/2200, від 28.01.2020 №5-05-1-05/2016, від 06.04.2020 №5-05-1-05/6446, від 05.06.2020 №5-05-1-05/9834, від 24.06.2020 №5-05-1- 05/10969, від 18.08.2020 №5-05-1-06/14407, від 02.10.2020 №5-05-1-05/17340, від 28.10.2020 №5-05-1-05/19198, від 04.01.2021 №5-05-1-05/146, від 19.02.2021 №5-05-1-05/4004, від 19.03.2021 №5-05-05/5910). Так, з метою належного та своєчасного виконання судових рішень Казначейство просило збільшити у 2020 році бюджетні призначення за КПКВК 3504030 у передбачений бюджетним законодавством спосіб на 300000,00 тис. грн а у 2021 році на 54000,00 тис грн.

У відповідь на дані пропозиції та звернення, Міністерство фінансів України листами "Щодо збільшення бюджетних призначень на 2020 та на та на 2021 роки" №16010-095/3274 від 03.02.2020, №16010-09-5/11281 від 16.04.2020, №16010-09-5/21589 від 16.07.2020, №16010-09-5/25848 від 20.08.2020, від 25.03.2021 №16010-09-5/9778 повідомило, що питання збільшення бюджетних призначень ДКС України для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Законів України про Державний бюджет України на 2020 та на 2021 роки та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету.

Крім того, суд зауважує, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню також положення пункту 48 Порядку №845, оскільки вказаним пунктом регулюються правовідносини, що виникли з підстав списання бюджетних коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, в той час як за твердженнями відповідача виконавчий лист №607/14261/19 від 11.01.2020 перебуває на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб".

Вирішуючи питання щодо визнання бездіяльності протиправною, суд зазначає, що подання Державною казначейською службою України Міністерству фінансів України пропозицій у відповідності до пункту 39 Порядку №845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля виконання судового рішення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1000000,00 грн шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 року по справі №804/2252/14, від 21.02.2019 по справі №670/499/16-а, від 28.02.2019 по справі №804/7085/16.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Водночас, позивач не надав суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, також ним не доведено завдання такої шкоди, наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та душевними стражданнями, приниження честі та гідності, а тому підстави для стягнення моральної шкоди у розмірі 1000000,00 грн відсутні.

З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги про стягнення за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача ОСОБА_1 1000076 гривень 24 копійки: 1000000,00 (один мільйон) гривень - відшкодування моральної шкоди, 46,24 грн - 3% річних, 30,00 грн - інфляційні витрати у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення не підлягають до задоволення.

При цьому суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На думку суду відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, покладений на них обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність їх дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області про стягнення за рахунок Державного бюджету шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача ОСОБА_1 1000076 гривень 24 копійки: 1000000,00 (один мільйон) гривень - відшкодування моральної шкоди, 46,24 грн - 3% річних, 30,00 грн - інфляційні витрати у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Державна казначейська служба України (місцезнаходження: вул. Бастіонна 6, м. Київ, 01014, ).

- Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області (місцезнаходження: бульвар Шевченка, 39, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.