Справа № 640/814/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/814/20 Суддя (судді) першої інстанції: Катющенко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом громадянина Респубілки Білорусь ОСОБА_1 до Центрального міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області, Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України про визнання протиправним дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області, ДМС України, в якому просив:

- визнати протиправними дії ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області щодо внесення подання від 23.12.2019 про позбавлення громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця;

- визнати протиправним та скасувати рішення ДМС України від 26.12.2019 № 455-19 про позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 червня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ДМС України подала апеляційну скаргу, в якому просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що надходження до територіального органу ДМС клопотання про позбавлення особи статусу біженця є достатньою підставою для прийняття відповідного рішення.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про відсутність законних підстав для внесення подання про позбавлення статусу біженця та прийняття рішення про позбавлення такого статусу позивача.

ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області відзив на апеляційну скаргу не подавало. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що відповідно до листа ГУБКОЗ СБУ від 13.12.2019 № 14/3/2-24378 позивач причетний до організації міжнародного нарко-трафіку «героїну» в особливо великих розмірах, у зв`язку з чим ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ініційовано процедуру позбавлення позивача статусу біженця.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином Республіки Білорусь та на підставі рішення ДМС України від 18.09.2017 № 366-17 його визнано біженцем відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (а.с.165-166 т.1).

20.04.2018 Державною міграційною службою України прийнято рішення №135-18 про позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця у зв`язку з тим, що останній займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України (а.с.174-176 т.1).

За наслідками оскарження вказаного рішення в судовому порядку, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2018 у справі № 826/8764/18, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 та Верховного Суду від 06.08.2019, задоволено адміністративний позов громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 : визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 20.04.2018 № 135-18 (а.с.226-237 т.1).

28.03.2019 Державною міграційною службою України прийнято рішення № 101-19, яким позивача позбавлення статусу біженця у зв`язку з тим, що останній займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України (а.с.208-209 т.1).

Вказане рішення також було оскаржено в судовому порядку та рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2019 у справі № 640/5486/19, залишеним без змін постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019 та Верховного Суду від 15.04.2020, задоволено адміністративний позов громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 : визнано протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо внесення подання від 27.03.2019 про позбавлення Громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця; визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України від 28.03.2019 № 101-19 про позбавлення статусу біженця (а.с.238 т.1 - ст.11 т.2).

Головним управлінням по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України скеровано на адресу Державної міграційної служби України лист від 13.12.2019 № 14/3/2-24378, у якому повідомлено, що за наявною інформацією громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 причетний до організації міжнародного нарко-трафіку "героїну" в особливо великих розмірах, що може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку та здоров`ю населення України. За наявними даними ОСОБА_1 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, в поточному році отримав в Україні статус біженця. Враховуючи викладене, вважає доцільним розглянути питання щодо позбавлення громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця (а.с.216 т.1 зворот), який був направлений до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області листом Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної міграційної служби України від 21.12.2019 №8.5-5037-19 (а.с.216).

На підставі вказаного листа начальником управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС в м. Києві 23.12.2019 затверджено подання про позбавлення статусу біженця, яким рекомендовано ДМС прийняти рішення про позбавлення статусу біженця громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 відповідно до ч.5 та 7 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (а.с.214-215 т.1).

Рішенням ДМС України від 26.12.2019 № 455-19, ОСОБА_1 позбавлено статусу біженця у зв`язку з тим, що останній займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких покладено обов`язок доказування, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що позивач займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, а тому позбавлення ОСОБА_1 статусу біженця здійснено за відсутності підстав, визначених ч.5 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа позбавляється статусу біженця або додаткового захисту, якщо вона займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України.

Частинами 7-12 ст.11 вказаного Закону передбачено, що підставою для подання центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, про позбавлення статусу біженця або додаткового захисту може бути клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади.

Уповноважені посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за наявності підстав, зазначених у частинах першій, п`ятій та шостій цієї статті, вносять до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, подання про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за власною ініціативою.

У поданні про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мають бути викладені обставини та долучені документи, що підтверджують наявність підстав для втрати або позбавлення статусу біженця чи додаткового захисту або для скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за поданням уповноважених посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання подання та його особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може вимагати додаткової інформації від уповноваженої посадової особи, яка внесла подання.

У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, викладеної у поданні, потреби в установленні справжності і дійсності документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів щодо особи, стосовно якої вирішується питання про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту.

Нормами ч.14 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про втрату або позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, а також про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч.16 наведеної статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, надсилає особі, стосовно якої прийнято рішення про втрату або позбавлення її статусу біженця чи додаткового захисту або скасовано рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або видає їй письмове повідомлення із зазначенням причин такого рішення і роз`ясненням порядку його оскарження. Посвідчення біженця або посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, та їх проїзні документи для виїзду за кордон вилучаються або визнаються недійсними.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що рішення про позбавлення особи статусу біженця може бути прийнято, якщо ця особа займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, на підставі відповідного клопотання органу Служби безпеки України та на основі всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів.

Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтуванням подання ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області від 23.12.2019 про позбавлення громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 статусу біженця є лист/клопотання Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 24 грудня 2017 року №14/3/2-27529, у якому вказано, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу перебуває у міжнародному розшуку на підставі виявлених фактів організації ним міжнародного наркотрафіку "героїну" в особливо великих розмірах, що може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України; за наявними даними ОСОБА_1 з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом використанням підроблених документів, в поточному році отримав статус біженця, з урахуванням чого вбачається за доцільне розглянути питання щодо позбавлення позивача статусу біженця, лист ДМС України від 27.03.2019 №8.5-2422/2-19 про проведення процедурних заходів щодо позбавлення позивача статусу біженця, подання Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019 №664/01/40-2019, в якому зазначено, що за час перебування позивача на території України до підрозділів Національної поліції України надходили непоодинокі фактичні дані про причетність останнього до організації та координації каналів міжнародного постачання наркотичних засобів на територію нашої держави.

При цьому, зазначеним обставинам вже надавалась оцінка судом, зокрема у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №826/8764/18 та від 15.04.2020 у справі №640/5486/19, в яких суд дійшов висновку, що вони не є належним доказом наявності визначених ч.5 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» підстав для позбавлення позивача статусу біженця.

Додатковою підставою для прийняття оскаржуваного у даній справі рішення визначено лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 13.12.2019 № 14/3/2-24378 (а.с.216 т.1 зворот), у якому повідомлено, що за наявною інформацією громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 причетний до організації міжнародного нарко-трафіку "героїну" в особливо великих розмірах, що може становити загрозу національній безпеці, громадському порядку та здоров`ю населення України.

Тобто, вказаний лист містив ідентичну інформацію, яка також наводилась в листі Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 24 грудня 2017 року №14/3/2-27529 та поданні Департаменту протидії наркозлочинності Національної поліції України від 27.03.2019 №664/01/40-2019. Таким чином, з наданих до суду матеріалів справи не вбачається, що під час прийняття ДМС України оскаржуваного рішення від 26.12.2019 № 455-19 у відповідачів була наявна будь-яка нова інформація (підтверджена належними доказами) яка свідчила б про наявність підстав для позбавлення позивача статусу біженця, та яка б не досліджувалась під час розгляду судами справ №826/8764/18 та №640/5486/19 із наданням їм відповідної оцінки.

Разом з тим, лист Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України від 13.12.2019 № 14/3/2-24378 сам по собі не може бути підставою для позбавлення позивача статусу біженця, натомість за наслідками його розгляду органи ДМС України мали реалізувати власні повноваження з метою ініціювання перевірки викладених у ньому обставин, збирання та вивчення відповідних матеріалів щодо здійснення позивачем діяльності, яка становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, що встановлюється на основі всебічного вивчення і оцінки зібраних документів та матеріалів.

В той же час, з матеріалів справи не вбачається, що під час ініціалізації процедури позбавлення позивача статусу біженця відповідачі реалізували свої повноваження щодо отримання додаткової інформації та належних доказів наявності визначених у ч.5 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» для позбавлення позивача статусу біженця, зокрема у особи, яка внесла відповідне подання (клопотання).

При цьому, рішення про позбавлення особи статусу біженця може бути прийнято, якщо ця особа займається діяльністю, що становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, на підставі відповідного клопотання органу Служби безпеки України за умови всебічного вивчення і оцінки документів та матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Колегія суддів звертає увагу на прецедентну практику Європейського Суду з прав людини, який у рішенні у справі "Ljatifi v. the former Yugoslav Repablic of Macedonia" вказано, що навіть у випадку, коли справа стосується національної безпеки, концепція законності та верховенства права в демократичному суспільстві вимагають, щоб заходи з депортації, які впливають на фундаментальні права людини, були предметом змагального провадження в незалежному органі або суді, який має повноваження ефективно перевірити підстави депортації та відповідні докази, якщо необхідно, з відповідними процесуальними обмеженнями у випадку наявності інформації з обмеженим доступом. Особа повинна мати можливість оскаржити твердження державного органу про ризик для національної безпеки. Хоча оцінка державного органу того, у чому саме полягає загроза для національної безпеки, об`єктивно має значну вагу, незалежний орган або суд повинен мати можливість реагувати в справах, у яких застосування цієї концепції не ґрунтується на відповідних фактах або виявляє тлумачення "національної безпеки", що суперечить закону або загальноприйнятому значенню і є свавільним.

Натомість, всупереч ч.2 ст.78 КАС України, відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не надано до суду жодних доказів здійснення позивачем діяльності, яка становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю населення України, внаслідок чого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність визначених у ч.5 ст.11 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» для позбавлення позивача статусу біженця, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 09 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 16 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма