Справа № 500/1090/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1090/20

09 вересня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Бочан І.П.

представника відповідача Лось О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Тернопільській області, Головне управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі відповідач), Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якій просить:

визнати незаконними дії відповідачів щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, та у помилковому наведенні бухгалтерських розрахунків у виданому йому грошовому атестаті;

зобов`язати відповідачів виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з квітня 2004 року по березень 2020 року в сумі 140000,00 грн.;

зобов`язати відповідачів виплатити ОСОБА_1 компенсацію заборгованості у зв`язку із порушенням строків виплати (невиплатою за відпрацьовані понадурочні години) за період з квітня 2004 року по березень 2020 року в розмірі 140000,00 грн.;

стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку;

зобов`язати відповідачів видати ОСОБА_1 уточнений грошовий атестат із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, наведених у рішенні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції Головного управління ДФС у Тернопільській області. Однак, при звільненні 31.03.2020 року позивачу не виплачено грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час. Враховуючи факт несвоєчасної виплати відповідачем всіх сум заробітної плати на дату звільнення, з посиланням на ст.116, 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) стверджує, що Головного управління ДФС у Тернопільській області зобов`язане також виплатити індексацію компенсації за роботу в понадурочний час за період з квітня 2004 по березень 2020 року, а також середній заробіток за весь час затримки по день повного розрахунку.

За таких обставин, вважає дії Головного управління ДФС у Тернопільській області незаконними, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представник Головного управління ДФС у Тернопільській області 07.07.2020 року подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 43-46 том 1), в якому просить відмовити в задоволені позову та, зокрема вказує, що при звільненні ГУ ДФС у Тернопільській області з позивачем проведено повний розрахунок та виплачено усі належні йому при звільненні суми. Зазначає, що відповідно до розрахункових листів про нарахування заробітної плати, відпрацьовані години, в тому числі і у нічний час, оплачені відповідно до норм законодавства. Відзначили, що судом не може бути прийняте рішення про необхідність стягнення суми компенсації невиплачених сум грошового забезпечення, оскільки ці суми можуть бути виплачені працівникові виключно після завершення розгляду справи та виплати позивачу спірного недоплаченого грошового забезпечення. Стосовно позовних вимог про виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку позивачем жодним чином не підтверджено спосіб розрахованої ним суми.

Представник Головного управління ДПС у Тернопільській області подав до суду відзив (а.с. 69-72 том 2), в якому вказав, що постановою Кабінету Міністрів України №846 внесено зміни до ряду актів Кабінету Міністрів України, якими виключено з повноважень Державної податкової служби України та її територіальних органів повноваження щодо здійснення державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства та виключено підрозділи податкової міліції зі складу ДПС та її територіальних органів. Тому зазначив, що ГУ ДПС у Тернопільській області не є належним відповідачем у даній справі, просили відмовити у задоволенні позову та розгляд справи провести без участі представника ГУ ДПС.

Судом відмовлено у задоволенні неодноразових клопотань про допит свідків.

Ухвалою суду від 16.10.2020 року призначено у справі судово-економічну експертизу та зупинено провадження до одержання висновку експертизи.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року поновлено провадження у справі у звязку з неоплатою еспертизи.

Ухвалою суду від 15.03.2021 призначено у справі судово-економічну експертизу та зупинено провадження до одержання висновку експертизи.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року поновлено провадження у справі.

На виконання вимог ухвали суду від 16.06.2021 року позивач 23.06.2021року долучив до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору (а.с. 12-13 Том 4).

Ухвалою суду проголошеною в судовому засіданні 05.07.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 16.08.2021 року.

У зв`язку з клопотанням сторін, розгляд справи відкладався на 26.08.2021 року, 03.09.2021 року, 09.09.2021 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав вказаних у позові, просив задовольнити їх в повному обсязі. Звернув увагу суду, що застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є правом суду і може застосовуватись лише у разі часткового задоволення позовних вимог працівника.

В судовому засіданні представник Головного управління ДФС у Тернопільській області проти позовних вимог заперечила, просили відмовити в їх задоволенні у випадку відмови у залишені позову без розгляду.

Представник Головного управління ДПС у Тернопільській області не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

В ході судового розгляду, за клопотанням представника позивача судом викликано експерта Загуровську С.Є. для надання усних пояснень щодо його висновку, яка надала додаткові письмові пояснення та розрахунки на вимогу суду (а.с. 39-40 том 4).

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представників відповідача, експерта, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

Згідно досліджених судом наказів (а.с. 152-171 Том 3), встановлено, що ОСОБА_1 з 02.08.2001 року по 31.03.2020 проходив службу в органах податкової міліції ДПА, ДПС, Головного управління Міндоходів у Тернопільській області, ДФС у Тернопільській області.

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у Тернопільській області від 26.03.2020 року №22-о "Про звільнення ОСОБА_1 " 31.03.2020 року позивача звільнено з посади та податкової міліції в запас Збройних Сил України за пунктом 64 підпунктом "ж" (за власним бажанням) із забезпеченням виплати йому грошової допомоги згідно з п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 18 років 8 місяців та грошової компенсації за 147 діб невикористаної відпустки.

При проходженні служби в період з січня 2014 року по березень 2020 року позивач на підставі графіків чергування співробітників податкової міліції залучався до роботи також у нічний час, що відображено у табелях обліку використання робочого часу.

Однак вважаючи, що за період його роботи в органах податкової міліції відповідач не доплатив йому орієнтовано суму 140000,00 грн., яка складається із щомісячних недоплат у подвійному розмірі за його роботу в понадурочний час, які відповідач помилково відобразив як роботу в нічний час, який згідно закону обліковується в загальній нормі робочого часу за місяць та не може перевищувати її,

Проте, на думку позивача, суми доплат за нічні години у відповідності до розрахункових листів відсутні.

Вважаючи невиплату належних сум грошового забезпечення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд застосовуючи правові норми, в реакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ст.55 Конституції України визначено, зокрема, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно п.353.1 ст.353 Податкового кодексу України (далі - ПК України) особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п.356.1 ст.356 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Приписами ст.22 Закону України "Про міліцію" визначено, що для працівників міліції встановлено 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Наведена правова норма узгоджується з п.21 Положенням про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення №114), згідно яким для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про умови оплати праці працівників органів державної податкової служби" від 31.12.1996 року №1592 установлено, що оклад грошового утримання працівників податкової міліції включає в себе посадовий оклад, а також оклад за спеціальне звання (згідно додатків до постанови).

У п.4 вказаної постанови зазначено виплачувати посадовим особам Державної податкової служби, державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, державних податкових інспекцій у районах, містах і районах у містах та працівникам податкової міліції винагороду за вислугу років у розмірах згідно з додатком N17.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 року №268 затвердити схеми посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців Адміністрації Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Апарату Верховної Ради України, апарату Національного центру з питань євроатлантичної інтеграції України, Рахункової палати України, апарату Ради національної безпеки і оборони України, апарату Вищої ради юстиції, секретаріату Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Державної судової адміністрації, Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, апарату Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, центральних органів виконавчої влади, державних колегіальних органів, їх територіальних органів, місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Рахункової палати Автономної Республіки Крим, виборчої комісії Автономної Республіки Крим, міністерств і республіканських комітетів Автономної Республіки Крим, органів прокуратури, судів та інших органів державної влади, згідно з додатками 1 - 47, 55, а також розміри надбавок за ранг державного службовця, дипломатичний ранг, спеціальне звання та окладів осіб рядового і начальницького складу податкової міліції за спеціальні звання згідно з додатками 56 - 58.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 року №1294 (далі - Постанова №1294), установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п.2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

На виконання Постанови №1294 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 31.12.2007 № 499 "Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", яким затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - Інструкція №499).

Так, п.3.7. Інструкції №499 передбачено компенсація за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

При залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням (пп.3.7.1 Інструкції №499).

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік (пп.3.7.2 Інструкції №499).

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається (пп.3.7.3 Інструкції №499).

Відповідно до пп.3.7.5 Інструкції №499 облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00 (пп.3.7.6 Інструкції №499).

Згідно додатку 22 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 за роботу в нічний час встановлюється надбавка в 35 відсотків посадового окладу.

Разом з цим, як встановлено судом, відповідно до п.1, 3 розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку Головного управління ДФС у Тернопільській області тривалість робочого часу державного службовця становить 40 годин на тиждень. Облік робочого часу у ГУ ДФС здійснюється у табелі робочого часу.

Згідно п.1, 2 розділу V Правил внутрішнього службового розпорядку для виконання невідкладних завдань державний службовець може залучатись до роботи понад установлену тривалість робочого дня за наказом (розпорядженням) начальника ГУ ДФС, про який повідомляється профспілковий комітет працівників ГУ ДФС, в тому числі у вихідні, святкові, неробочі дні, а також у нічний час з компенсацією за роботу відповідно до законодавства.

Начальник ГУ ДФС за потреби може залучати державних службовців ГУ ДФС до чергування після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні. Чергування державного службовця після закінчення робочого дня, у вихідні, святкові і неробочі дні здійснюється згідно з графіком, який розробляється відділом по роботі з персоналом і затверджується начальником ГУ ДФС за погодженням із профспілковим комітетом працівників ГУ ДФС.

Пунктами 3.1.6, 3.1.8 розділу 3 колективного договору між Головним управлінням ДФС у Тернопільській області і первинною профспілковою організацією ДФС у Тернопільській області на 2015-2016 роки, на 2017-2019 року, передбачено оплачувати роботи в надурочний час у подвійному розмірі.

Виплачувати працівникам органів ДФС у межах затвердженого фонду оплати праці доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня.

Аналогічні норми, щодо оплати роботи в надурочний час у подвійному розмірі передбачено галузевими угодами ДФС України, ДПС України за 2012 2020 роки, які дослідженні судом (а.с. 25 -152 том 3).

Також, наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.07.2013 року №261 затверджено, зокрема, Інструкцію про організацію роботи відділу оперативного реагування штабу Головного оперативного управління Міндоходів (інспекторів - чергових штабу оперативних управлінь ГУ Міндоходів в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі і Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників), Інструкцію про організацію роботи відділу оперативних чергових митниці оперативних управлінь головних управлінь Міндоходів в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі, та наказом Головного управління Міністерства доходів і зборів України у Тернопільській області від 18.07.2013 року №94 затверджено, зокрема, Інструкцію про організацію роботи оперативних чергових штабу оперативного управління ГУ Міндоходів у Тернопільській області, Інструкцію про організацію роботи сектору оперативних чергових митниць оперативного управління ГУ Міндоходів у Тернопільській області .

Зі змісту вказаних інструкцій слідує, що для виконання покладених завдань призначається добовий наряд, який заступає на зміну згідно графіком чергування, затвердженим керівником ГУ Міндоходів.

Особовий склад добового наряду зобов`язаний нести службу у повсякденний, у святкові дні - встановленій формі одягу, мати при собі службове посвідчення, а середній і начальницький склад також жетони з особистим номером.

Добовий наряд формується на підставі щомісячних графіків, які затверджуються начальником оперативного управління ГУ Міндоходів у Тернопільській області або особою, яка його заміняє.

Так, у наявних у матеріалах справи графіках чергування співробітників податкової міліції у складі добового наряду оперативного управління Головного управління ДФС у Тернопільській області, затверджених керівництвом Головного управління ДФС у Тернопільській області, в період з січня 2014 року по березень 2020 року вказано години чергування з 9.00 по 24.00, з 0.00 по 9.00 наступного дня .

На підставі вказаних щомісячних графіків для виконання покладених завдань позивач залучався до роботи, в тому числі, у нічний час, що підтверджується табелями обліку використання робочого часу ( а.с.50-145 том 1).

У розрахункових листах ОСОБА_1 відображено, зокрема, доплати за роботу у нічні години та в понадурочний час.

Проте, на думку позивача, розрахунки з ним відповідачем проведено не в повному обсязі.

Для з`ясування усіх обставин справи, судом за клопотанням позивача було призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Висновком експерта від 12.05.2021 №397/568/569/21-22 (а.с. 228-240, том 3), в результаті дослідження представлених документів (ГУ ДФС в Тернопільській області) визначено :

- сума недоплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2014 року по 31.03.2020 року, як компенсацію за службу в понаднормовий час складає 120855,60 грн.;

- сума компенсації ОСОБА_1 , заборгованості у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення - не виплатою за відпрацьовані понадурочні години за період з січня 2014 року по 31.03.2020 року складає 40767,63 грн.;

- середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення 31.03.2020 року з врахуванням сум грошового забезпечення, які необхідно було йому виплатити, як компенсацію за службу в понаднормовий час складає 579,15 грн.

Представник Головного управління ДФС у Тернопільській області подав до суду заперечення на висновок експерта (а.с. 15-16, том 4), в якому вказала, на невірність розрахунків, зокрема в частині застосування Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 31 грудня 2007 року № 499 (далі - Інструкція № 499), яка діяла лише до 13.12.2016 року.

З вказаними заперечення на висновок експерта суд частково погодився, та на вимогу ухвали суду від 26.08.2021 року, експертом було здійснено додаткові розрахунки та надано додаткові письмові пояснення (а.с. 39 -40 том 4), а саме :

- сума недоплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2014 року по 31.03.2020 року, як компенсацію за службу в понаднормовий час складає 103370,05грн.;

- сума компенсації ОСОБА_1 , заборгованості у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення - не виплатою за відпрацьовані понадурочні години за період з січня 2014 року по 31.03.2020 року складає 40767,63 грн.;

- середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення 31.03.2020 року з врахуванням сум грошового забезпечення, які необхідно було йому виплатити, як компенсацію за службу в понаднормовий час складає 584,52 грн.

Не приймаються до уваги заперечення представника Головного управління ДФС у Тернопільській області на висновок експерта, в частині розрахунку середнього заробітку, оскільки відповідно до ст.4 Закону України "Про судову експертизу" однією із гарантій незалежності судового експерта та правильності його висновку є можливість проведення повторної експертизи. Заперечуючи проти повноти та правильності висновку експерта представник відповідача не заявила клопотання про призначення повторної експертизи у цій частині.

Отже, наведені вище законодавчі норми та встановлені судом обставини свідчать, що остаточний розрахунок (ненарахування та невиплата грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час) із позивачем під час роботи в органах податкової міліції з січня 2014 року по 31.03.2020 року проведений не був.

Відтак, суд приходить до висновку, що такі дії Головного управління ДФС України у Тернопільській області є протиправними. Крім того, судом встановлено, що остаточний розрахунок (ненарахування та невиплата грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час) із позивачем під час його звільнення із органів податкової міліції за віком проведений не був та дають підстави для висновку, про підставність позову та задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління ДФС у Тернопільській області нарахувати та виплатити грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з січня 2014 року по 31.03.2020 року в сумі 103370,05 грн.

Суд бере до уваги саме додаткові розрахунки експерта компенсації за службу в понаднормовий час, за період з січня 2014 року по 31.03.2020 року (а.с. 39 -40 том 4), оскільки у зв`язку з втратою чинності Інструкція № 499) 13.12.2016 року, немає підстав для застосування в обрахунках сум надбавки за спеціальне звання з грудня 2016 року.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання виплатити компенсацію заборгованості у зв`язку із порушенням строків виплати (невиплатою за відпрацьовані понадурочні години) за період з січня 2014 року по 31.03.2020 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суми компенсації невиплачених сум грошового забезпечення при наявності спору щодо належних виплат звільненому працівникові можуть бути виплачені після завершення розгляду справи та виплати позивачу спірного недоплаченого грошового забезпечення.

На момент звільнення не було нараховано належних сум для виплати працівникові, які б були не виплачені.

Вина роботодавця у непроведенні повного розрахунку з позивачем до завершення розгляду справи відсутня, оскільки роботодавець не міг знати про те, що буде визначено судом, виходячи з юридичного аналізу обставин справи, яка розглядається через значний час після звільнення працівника.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є передчасними, а тому до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог про зобов`язання сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення колишніх працівників податкової міліції, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд приходить до висновку про можливість застосування норм ст.116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Так, вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 1 ст.117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина 2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Таким чином, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 року у справі №810/451/17.

У спірних правовідносинах має місце Звільнення позивача з роботи 31.03.2020 року без проведення цього ж дня остаточного розрахунку, тому відповідно до ст.117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку.

Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. При вирішенні цього питання враховуються такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосований Касаційним адміністративним судом під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений в постанові від 30.10.2019 року.

Розрахунок середнього заробітку працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (далі Порядок №100).

Зокрема, за п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Як видно з матеріалів справи, а саме: додаткових письмових пояснень до висновку експерта з середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 584,52 грн.

Суд враховує те, що позивачеві не виплачено частину грошового забезпечення в розмірі 103370,05 грн. в період з 01.01.2014 року по 31.03.2020 року, тобто за 75 місяців, що складає в середньомісячному розмірі 1378 грн.( 103370,05 грн. / 75).

Відповідно у порівнянні із середньомісячним грошовим утриманням позивача, визначеним у відповідності до Порядку № 100 - 9644,5грн. (за 2 останні місяці 19289,17 /2) (а.с. 40 том 4), середньомісячна недоплата грошового забезпечення становить 14,3% (1378 грн. х 100% / 9644,5 грн.).

Оскільки позивач звільнений 31.03.2020 року, то кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні станом на дату прийняття судом рішення у даній адміністративній справі 09.09.2021 року (згідно калькулятора робочих днів) становить 361 день.

Отже, з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 584,52 грн., сума середнього заробітку за час затримки розрахунку на 361 робочий день складає 211012 грн., а відтак, враховуючи принцип справедливості та співмірності, підлягають стягненню з відповідача кошти в сумі 30175 грн. (14,3% від суми середнього заробітку (211012 грн.) за час затримки розрахунку).

Відтак, вимога позивача стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає задоволенню на суму 30175 грн.

Разом з тим суду дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання незаконними дій Головного управління ДПС у Тернопільській області щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, та у помилковому наведенні бухгалтерських розрахунків у виданому грошовому атестаті, та для зобов`язання Головного управління ДПС у Тернопільській області виплатити позивачу грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з 14.04.2004 року по 31.12.2013 року з наступних підстав.

Згідно візиву на позов Головне управління ДФС у Тернопільській області повідомило, що надати табелі обліку робочого часу за період з квітня 2004 року по грудень 2013 року немає змоги, оскільки термін зберігання таких закінчився. Також, надано копії табелів облікового робочого часу з січня 2014 року по березень 2020 року та розрахункових листів про нарахування позивачу заробітної плати з січня 2014 року по березень 2020 року.

Згідно із ч. 1 ст. 73 та ч. 2 ст. 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наказом Державного комітету статистики України № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці» з метою обліку використання робочого часу та розрахунків з працівниками із заробітної плати затверджено та введено в дію з 1 січня 2009 року типові форми первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, зокрема, типову форму № П-5 «Табель обліку використання робочого часу», яка передбачає відображення даних про фактично відпрацьований час, явку та причини неявки на роботу, відпрацьовані за місяць години, в т.ч. надурочні, вечірні, нічні тощо.

Здійснення обліку робочого часу шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин передбачено також пп. 3.7.5 п. 3.7 Інструкції № 499.

Таким чином, суд вважає, що саме табелі обліку використання робочого часу на підставі яких нараховується та виплачується грошове забезпечення, в тому числі відпрацьовані понадурочні години чи за роботу у нічний час, можуть бути належними та допустимими доказами понаднормової роботи позивача і покази свідків не можуть їх підмінити.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області видати позивачу уточнений Грошовий атестат із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, наведених у рішенні суду, суд вважає, що вони не підлягають до задоволення, оскільки є передчасними, спрямованими на можливий захист прав позивача у майбутньому.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд враховує наступне.

Як передбачено ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (ч.5 ст.137 КАС України).

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з по проведенням судової економічної експертизи Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, в сумі 6864,40 грн. згідно квитанції від 12.04.2021 року, та судовий збір в сумі 840 грн, сплачений згідно квитанції від 23.06.2021 року (а.с. 13, 45 том 4).

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення частково, то враховуючи приписи ч.3 ст.139 КАС України понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи на проведення експертизи, підлягають розподілу та до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 3432,20 грн. (50%) та відповідно судовий збір в розмірі 420,40 грн (50%).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні з роботи грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час.

3. Зобов`язати Головне управління ДФС у Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з 01.01.2014 року по 31.03.2020 року в сумі 103370 (сто три тисячі триста сімдесят) гривень 50 (п`ятдесят ) копійок.

4. Стягнути з Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні в сумі 30175 тридцять тисяч сто сімдесят п`ять) гривень.

5. В задоволені решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 частину понесених судових витрат, а саме:

- судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок;

- витрати пов`язані з проведенням експертизи в сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять два) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 вересня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП );

- Головне управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 );

Головуючий суддя Мандзій О.П.