Справа № 640/3447/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3447/21 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючий суддя: Черпіцька Л.Т.
Пилипенко О.Є.
судді:Собків Я.М.

за участю секретаря: Зуєнка Д.П.

за участю:

представника скаржника Наталич А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства фінансів України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.06.21 у справі за адміністративним позовом Міністерства фінансів України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови ,

В С Т А Н О В И Л А:

Міністерства фінансів України в лютому 2021 року звернулось до суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 19.01.2021 №59950920 про накладення на позивача штрафу в сумі: 10200 грн.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова від 19.01.2021 у виконавчому провадженні №59950920 про накладення на позивача штрафу в сумі: 10200 грн прийнята державним виконавцем протиправно, оскільки бюджетний період 2017 року закінчився, відповідно до Бюджетного кодексу України всі бюджетні призначення втратили чинність, а постанова Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 передбачала механізм прийняття рішення Міністерством фінансів України тільки на 2017 рік. Також зазначено, що оскаржувана постанова про накладення на позивача штрафу в подвійному розмірі в сумі: 10200 грн є передчасною, оскільки позивачем оскаржено до суду попередню постанову про накладення на позивача штрафу в сумі: 5100 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року в задоволені позову відмовлено.

Приймаючи рішення, суд дійшов висновку, що субвенція на відшкодування різниці між встановленими тарифами та фактичними витратами на надання житлово-комунальних послуг, у розумінні Бюджетного кодексу України, Закону України від 21.12.2016 №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» є державною гарантією на відшкодування в повному обсязі різниці в тарифах, яка виникла у зв`язку із невідповідністю фактичної вартості зазначених послуг, механізм реалізації якої визначений Кабінетом Міністрів України, зокрема у Постанові Кабінету Міністрів України від 18.05.2018 №332, і не може бути припинений у зв`язку із закінченням бюджетного періоду в разі не завершення процедури виділення коштів субвенції до 31 грудня цього періоду. Отже, аргумент позивача на неможливість здійснення своїх зобов`язань через те, що бюджетний період 2017 року завершився 31 грудня цього ж року, не ґрунтується на вимогах закону і є безпідставним.

Також суд зазначив, що посилання позивача на те, що оскаржувана постанова про накладення на позивача штрафу в подвійному розмірі в сумі: 10200 грн прийнята передчасно, оскільки попередню постанову про накладення штрафу в сумі: 5100 грн позивач оскаржив до суду, є необґрунтованим, позаяк ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №640/30229/20 позовну заяву про скасування постанови про накладення штрафу в сумі: 5100 грн повернуто позивачу, тому постанова Відділу примусового виконання рішень від 23.10.2020 №59950920 про накладення на Міністерство фінансів України штрафу в розмірі: 5100 грн не скасована та є чинною.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

На думку позивача, суд першої інстанції не врахував, що факт невиконання судового рішення у визначений строк, без з`ясування оцінки причин цього невиконання, не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до ст.75 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відхилив посилання позивача на те, що оскаржувана постанова прийнята передчасно (тобто за відсутності результатів судового розгляду про оскарження першої постанови про накладення штрафу в розмірі: 5100 грн) з посиланням на чинність постанови про накладення на штрафу в розмір: 5100 грн, підтвердженням чого є ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №640/30229/20, якою позовну заяву про скасування постанови про накладення штрафу в сумі: 5100 грн повернуто позивачу, оскільки суд не врахував, що ця ухвала постановлена в лютому 2021 року, тоді як оскаржувана постанова про накладення штрафу в розмірі: 10200 грн прийнята 19.01.2021. Тобто, суд першої інстанції не врахував, що в державного виконавця не було юридичних підстав для накладення штрафу в подвійному розмірі з урахуванням того, що правомірність постанови про накладення штрафу в сумі: 5100 грн досліджувалось судом у порядку судового провадження і судове рішення на час постановлення оскаржуваної ухвали не було ухвалено.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, ухвала про відкриття апеляційного провадження надіслана відповідачу 08.09.2021 в порядку ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018, яке набрало законної сили 25.02.2019, визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України при виконанні Державного бюджету України на 2017 рік в частині незабезпечення сплати (перерахування) на користь комунального підприємства "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради субвенцій з державного бюджету на погашення різниці в тарифах, яка виникла та залишилася не погашеною станом на 01.01.2016 на загальну суму: 8929704,00 грн.

Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 та договорів про організацію взаєморозрахунків №332/005 від 07.07.2017, №332/038 від 16.08.2017 та №332/040 від 23.11.2017.

Стягнуто з Міністерства фінансів України на користь комунального підприємства "Черкасиводоканал" Черкаської міської ради суму завданої майнової шкоди в розмірі: 710362 грн 45 коп.

06.09.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59950920 з виконання виконавчого листа №823/1417/18, виданого 15.05.2019 Черкаським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 та договорів про організацію взаєморозрахунків №332/005 від 07.07.2017, №332/038 від 16.08.2017 та №332/040 від 23.11.2017.

Постановою від 23.10.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магда С.Г. накладено штраф на Міністерство фінансів України в розмірі: 5 100 грн у зв`язку з невиконанням рішенням суду.

Не погоджуючись з даною постановою позивач оскаржив його в судовому порядку. Про що повідомлено державного виконавця.

19.01.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП №59950920 про накладення штрафу за невиконання рішення суду у сумі: 10200 грн.

У постанові зазначено, що листом від 30.11.2020 № 13030-02-5/36620 Міністерство фінансів України повідомлено відділ про те, що боржник звернувся до Окружного адміністративного суд міста Києва з адміністративним позовом про визнання незаконною та скасування даної постанови (штраф 5 100 грн) державного виконавця.

У той же час боржником не надано жодних доказів про виконання рішення суду, не повідомлено про дії, які вчиняються боржником на виконання рішення суду або про обставини, що ускладнюють його виконання.

Не погодившись з постановою відповідача про накладення штрафу, вважаючи її протиправною та передчасною, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 5 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 18 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно пунктів 2 та 3 ч. 3 ст. 18 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За приписами ч. 4 ст. 18 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлений ст. 63 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 63 статті 1 Закону «Про виконавче провадження» України у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

З наведеної статті слідує, що покладення на боржника негативних наслідків у вигляді грошового стягнення (штрафу) може бути застосовано виконавцем у разі невиконання рішення без поважних причин у встановлений виконавцем строк.

Згідно частин 1 та 2 ст. 75 Закону «Про виконавче провадження» України у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта відповідних правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта цих правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Позивач в якості поважних причин, які унеможливлюють виконання рішення суду вказав на те, що бюджетний період 2017 року закінчився і відповідно до Бюджетного кодексу України всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Постанова Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 передбачала механізм прийняття рішення Міністерством фінансів України тільки на 2017 рік. Договори про організацію взаєморозрахунків не були профінансовані за 2017 рік, відтак, вважаються такими, що втратили чинність.

Отже, позивач вказав, що не має можливості виконати рішення суду у зв`язку з тим, що відсутній законодавчий механізм виконання такого рішення (прийняття рішення) після закінчення бюджетного періоду.

Наведені обставини унеможливлюють виконання Міністерством фінансів України рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у справі №823/1417/18, з огляду на що застосування постановою державного виконавця ВП №59950920від 19.01.2021 до позивача штрафу є неправомірним.

Також позивач зазначив, що ним у судовому порядку оскаржена постанова про накладення штрафу у розмірі: 5100 грн. Проте, станом на 19.01.2021 судового рішення про результати оскарження такої постанови не існувало, тому в нього не виникало обов`язку повідомляти державного виконавця про причини невиконання судового рішення. Крім того, вказав, що до ухвалення рішення суду щодо правомірності прийняття постанови про накладення штрафу у розмірі: 5100 грн у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття рішення про накладення штрафу в розмірі: 10200 грн.

Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець вчиняє дії на підставі поданих виконавчих документів, зокрема рішень судів, які набрали законної сили. Рішення суду, які набрали законної сили, у відповідності з положеннями статті 129-1 Конституції України є обов`язковими до виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03.08.2018 у справі №823/1417/18 залишається невиконаним, враховуючи, що станом на час розгляду цієї справи постанова від 23.10.2020 №59950920 про накладення штрафу в сумі: 5100 грн є чинною та не скасованою в судовому порядку, про що свідчить ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.02.2021 у справі №640/30229/20, якою позовну заяву про скасування постанови про накладення штрафу в сумі: 5100 грн повернуто позивачу, а також відсутність будь-яких доказів вчинення дій після застосування відповідачем такого штрафу, то позовні вимоги необґрунтовані, а підстави для їх задоволення відсутні.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача, що у державного виконавця не було юридичних підстав для накладення штраф у подвійному розмірі з урахуванням того, що правомірність постанови про накладення штрафу в сумі: 5100 грн досліджувалось судом у порядку судового провадження і судового рішення на час постановлення оскаржуваної постанови судом не постановлено, оскільки приписи статей 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження» визначають чітку послідовність дій державного виконавця, на якого покладено функції із забезпечення своєчасного виконання рішення суду, і положення цих норм не місять вимог щодо встановлення державним виконавцем, чи не скасована його попередня постанова, ухвалена відповідно до ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Проаналізувавши матеріали справи та вказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при вчиненні виконавчих дій у виконавчому провадженні №59950920 діяв згідно з приписами ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови про накладення штрафу дотримався приписів Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже ця постанова є правомірною та скасованою бути не може.

Скаржник не вказує в апеляційній скарзі жодних доводів, які би могли спростувати висновки суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.241,242,250,308,310,312,316,321,322,325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства фінансів України залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.06.21 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: Л.Т. Черпіцька
судді:О.Є. Пилипенко
Я.М. Собків