Справа № 540/2251/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2251/21

Категорія справи: 106030000 Головуючий в 1 інстанції:Попов В. Ф. Місце ухвалення рішення: м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, стягнення заборгованості та середнього заробітку, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) в якому просить стягнути вихідну допомогу у сумі 11 651,60 грн., середній заробіток за період затримки з 18 грудня 2019 року по 05 червня 2020 року у сумі 31 161,55 грн., середній заробіток за час затримки з дати звернення до суду по день ухвалення судового рішення та моральну шкоду у сумі 19 509,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після звільнення 18.12.2019 року та отримання розрахунків було встановлено невиплату вихідної допомоги при звільненні. 06.06.2020 року звернулась до Херсонського міського суду з позовом про її стягнення. 28 грудня 2020 року провадження по справі було закрито, оскільки справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. 20.05.2021 року звернулась до адміністративного суду з даним позовом. Вважає, що вихідна допомога є заробітною платою і тому строк звернення до суду на такі вимоги не поширюється. У зв`язку із цим просить відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку застосувавши до спірних правовідносин місячний строк звернення до суду, оскільки вихідна допомога є мінімальною державною гарантією в оплаті праці, а отже строк звернення до суду на такі вимоги не поширюється.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення, виходив з того, що позивачем недотримано вимог КАС України в частині строку звернення до суду, а саме пропущено місячний строк встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для застосування ст. 123 КАС України та залишення позову без розгляду.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк

Частиною 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 Конституційний Суд України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 240/4840/20 Верховний Суд зазначив, що вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

В постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/4840/20, від 27 серпня 2020 року у справі № 804/871/16, від 13 лютого 2020 року у справі №809/698/16, від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 відсутні правові висновки щодо розповсюдження або не розповсюдження ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України на вимоги щодо стягнення вихідної допомоги при звільненні.

В постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 817/1227/17 Верховний Суд зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

В постанові від 30 травня 2018 року у справі № 679/470/16-ц Верховний Суд зазначив, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення, зокрема вихідної допомоги, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування такої виплати.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має законні очікування щодо розповсюдження на спірні правовідносини ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Крім того, чинним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 560/3971/19, від 27.01.2021 року у справі № 380/1662/20.

Згідно ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, оскільки КАС України передбачає, що інші закони можуть встановлювати строки звернення до суду, застосуванню в цій справі підлягають саме положення частини першої статті 233 КЗпП України, згідно яких звернення до суду із заявленими позивачкою вимогами не обмежується будь-яким строком.

Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недотримання позивачем вимог КАС України, а саме про пропуск місячного строку звернення до суду з адміністративним позовом, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України та помилково залишив позов без розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення, не дотримавшись норм процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування та направлення справи для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, ст.329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 14 вересня 2021 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова