Справа № 520/2031/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 р. Справа № 520/2031/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021, по справі № 520/2031/21

за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України

про визнання протиправними дії та бездіяльність , зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період: грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року.

Зобов`язано Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України розглянути питання нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період: грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий 2016 року, березень 2016 року, квітень 2016 року, травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, жовтень 2016 року, листопад 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року, липень 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, із врахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 750 грн. 00 коп.

Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що Законом України "Про Національну поліцію" визначено право в поліцейських на індексацію їх грошового забезпечення, проте Порядком 1078, який змінено постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 782 "Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", яка набрала чинності 24.10.2017, останній застосовувався до поліцейських лише з 24.10.27 (дня набрання чинності постанови КМУ). В період часу, за який заявлено позовні вимоги з листопада 2015 до жовтня 2017 року право на індексацію грошового забезпечення мали лише військовослужбовці, а отже відповідачем правомірно не виплачувалась позивачу індексація грошового забезпечення листопада 2015 до жовтня 2017 року.

Також апелянта зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою ті обставини, що за листопад 2017 року позивачу виплачено індексацію у грудні 2017, про що свідчать розрахункові листки.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 07.11.2015 ОСОБА_1 прийнято на службу в Управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України на посаду оперуповноваженого з присвоєнням спеціального звання «старший лейтенант поліції», що підтверджується наказом Національної поліції України 170 о/с від 11.11.2015 (а.с. 16).

У зв`язку з організаційно-штатними змінами позивача призначено на посаду старшого оперуповноваженого відділу протидії хабарництву управління захисту економіки в Харківській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про що свідчить наказ Департаменту захисту економіки Національної поліції України 96 о/с від10.03.2017 (а.с. 17).

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України 43 о/с від 13.02.2019 позивача призначено заступником начальника відділу протидії хабарництву управління захисту економіки в Харківській області (а.с. 18).

Відповідно до ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" позивача переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Харківській області, звільнивши з посади заступника начальника відділу протидії хабарництву управління захисту економіки в Харківській області, з 10 жовтня 2019, що підтверджується наказом 311 о/с від 04.10.2019 (а.с. 19).

Після переведення до Головного управління Національної поліції в Харківській області, позивач звертався до відповідача із запитами, в яких в якому просив надати інформацію про грошове забезпечення, яке отримував щомісяця, за весь час проходження служби з 07.11.2015 до моменту звільнення.

Ліквідаційна комісія Департаменту захисту економіки Національної поліції України за результатами розгляду запиту позивача надіслала йому розрахункові листки, що підтверджується листом 111 оз від 28.12.2020 (а.с. 22).

Позивач, виявивши з наданих відповідачем документів відсутність нарахування та виплати йому сум індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не здійснивши нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути питання нарахування та виплати грошового забезпечення за вказаний період із врахуванням висновків суду.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Частиною 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Згідно з ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію", грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 %.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Пунктом 2 Порядку 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

До вказаної постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 782 та включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до обґрунтування правомірності не проведення індексації грошового забезпечення позивача з огляду на не включення поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що індексація грошового забезпечення прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

У той же час, згідно з ч. 5 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Таким чином, право особи на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.

При цьому, змін до зазначених положень Закону України "Про Національну поліцію" у спірний період не вносилось, правова норма була чинною.

За таких обставин, доводи відповідача щодо відсутності механізму реалізації законодавчого положення, як причини невиконання своїх зобов`язань, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону.

У ході судового розгляду не встановлено та відповідачем не надано доказів нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по жовтень 2017 року, з огляду на що колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по жовтень 2017 року.

Щодо індексації грошового забезпечення позивача за листопад 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що індексацію грошового забезпечення за листопад 2017 року позивачу виплачено у грудні 2017 року, що підтверджується розрахунковим листком за грудень 2017 року (а.с. 48).

За таких обставин позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати індексації за листопад 2017 року є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції вищенаведене не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасування з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч.1ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зіст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2-7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1, 3,7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Колегія суддів зазначає, що позивачем у відзиві на апеляційну скаргу зроблено заяву про понесені витрати на правову допомогу та своєчасно надано докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.08.2020 по справі 810/3213/16.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, колегія суддів зазначає, що в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.08.2020 по справі 810/3213/16.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано ордер на надання правової допомоги серії АН 1027344, акт виконаних робіт від 058.02.2021, платіжне доручення Р24А853666106А91752 від 09.02.2021 (а.с. 9, 13-14).

Згідно акту виконаних робіт позивач отримав правову допомогу на суму 3 500,00 грн:

- усна консультація з вивчення документів - 500,00 грн;

- підготовка позовної заяви - 3 000,00 грн.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що позивачем не надано договір про надання правової допомоги, також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження кількості часу, витраченого на здійснення відповідних послуг згідно договору про надання правничої допомоги, а наданий позивачем акт виконаних робіт містить лише визначення переліку наданих юридичних послуг.

Детальний опис наданих послуг, із визначенням часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг) до суду не надано.

З огляду на викладене, колегія суддів, оцінюючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи не підлягають відшкодуванню на користь позивача, адже розмір витрат на правову допомогу має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Отже, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, належним чином не обґрунтовані та не підтверджені документально.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, а отже рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі № 520/2031/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог вимог щодо визнання протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за листопад 2017 року та зобов`язання Ліквідаційну комісію Департаменту захисту економіки Національної поліції України розглянути питання нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за листопад 2017 року, із врахуванням висновків суду; стягнення з Ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 750 грн. 00 коп.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.04.2021 по справі 520/2031/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов