Справа № 420/4572/21
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р. Категорія 112030100м.ОдесаСправа № 420/4572/21
Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. та за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2015 р. з урахуванням базового місяця січня 2008р., -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. та за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2015 р. з урахуванням базового місяця січня 2008р., мотивуючи його тим, що 04.02.2021 р. він звернувся до відповідача із заявою про проведення нарахування та виплату нарахованої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та здійснення виплати недоплаченої суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року по 31.12.2015 р. 19.03.2021 р. позивач отримав відповідь, в якій зазначено, що період з січня 2016 р. по лютий 2018 р. індексація не нараховувалась та не виплачувалась. Згідно з роз`яснення Департаменту фінансів ЗСУ від 26.03.2018 р. №248/485 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення здійснюється з квітня 2018 р., а механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередній період немає. Індексація грошового забезпечення позивачу виплачувалась за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2015 р. не в повному обсязі. Позивач вважає, що відповідач неправомірно не вчинив дії щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. з урахуванням базового місяця січня 2008 р. та сумою індексації, яка підлягає нарахуванню та виплаті йому за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. є 83 625,23 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військово - медичного клінічного центру Південного регіону щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. Зобов`язано відповідача, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. Визнано протиправною бездіяльність Військово - медичного клінічного центру Південного регіону щодо проведення не в повному обсязі нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.02.2008 року по 31.12.2015 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано відповідача, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.02.2008 року по 31.12.2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року та з урахуванням раніше виплачених сум. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військово-медичний клінічний центр Південного регіону подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що здійснення виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. перебуває в прямій залежності від фінансових ресурсів відповідних бюджетів та не може виходити за їх межі. Крім того, позивачу під час проходження військової служби у період з 01.01.2008 р. по 01.12.2015 р. нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення на підставі діючих нормативно-правових актів.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 2002 р. по 26.11.2020 р. проходив військову службу у лавах ЗСУ України, в останні роки перед звільненням на посаді начальника клініки отоларингології Військово-медичного клінічного центру Південного регіону у військовому званні «полковник медичної служби».

26.11.2020 року згідно з наказом начальника Військово - медичного клінічного центру Південного регіону (по стройовій частині) позивач здав посаду та був виключений із списків особового складу частини. Позивач повного розрахунку не отримав.

04.02.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення нарахування та виплату нарахованої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року та здійснення виплати недоплаченої суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року по 31.12.2015 р.

19.03.2021 року позивач отримав відповідь, в якій зазначено, що період з січня 2016 р. по лютий 2018 р. індексація не нараховувалась та не виплачувалась. Згідно з роз`яснення Департаменту фінансів ЗСУ від 26.03.2018 р. №248/485 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення здійснюється з квітня 2018 р., а механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередній період немає.

Індексація грошового забезпечення позивачу виплувалась за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2015 р. не в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищевказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. є протиправною. Крім того, суд зазначив, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2008 по 31.12.2015 є січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII).

Так, частинами 1-4 статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно положень ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до положень ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно положень ст.6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 17.07.2003 року № 1078, згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

У п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018р. по справі № 825/874/17.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно листів Департаменту фінансів від 01.07.2020 №248/5194, від 26.03.2018 № 248/1485 щодо виплати індексації грошового забезпечення у період з січня 2016 року по грудень 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалася та не виплачувалася.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.

Стосовно зобов`язання відповідача при відповідному нарахуванні (в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.) застосувати базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року суд зазначає наступне.

Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушено.

За таких обставин, у даному випадку повноваження щодо розрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, покладається на відповідача, отже підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» наразі відсутні, а тому в задоволені позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, враховуючи базовий місяць січень 2008 року слід відмовити.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 15.10.2020р. по справі №240/11882/19.

Щодо розміру індексації за вказаний період у сумі 83 625,33 грн. суд зазначає, що наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. Проте у даній справі таке нарахування відповідачем здійснено ще не було.

З наведеного вбачається, що вказана компенсація передбачена діючим законодавством і лише в разі не проведення її виплати разом з фактичною виплатою індексації грошового забезпечення (яка станом на момент розгляду справи ще не виплачена), вказані права позивача щодо виплати компенсації можуть вважатись порушеними та підлягають судовому захисту.

Для належного захисту прав позивача суд правомірно дійшов висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо проведення виплати нарахованої, проте не виплаченої індексації грошового позивачу за період з 01.01.2008 року по 31.12.2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року та зобов`язання відповідача, виплатити позивачу нараховану, проте не виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року по 31.12.2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року. Загальний розмір індексації за цей період становить 28 308,14 грн., суд зазначає, що вони належать до частково задоволення, виходячи з наступного.

В період з 01.01.2008 р. по 01.12.2015 р. порядок нарахування та виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям здійснювався відповідно до вимог п.5 Порядку №1078 у редакції до 01.12.2015 р., в якій визначалося у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби позивача відбулась 01.01.2008 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294. Надалі розмір посадового окладу було змінено 01.03.2018 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.

Таким чином, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року.

Як було зазначено, статтею 4 Закону №1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01.01.2016 р. 101 відсоток).

Згідно з п. 1-1 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (в редакції від 15.09.2015 року), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Згідно з офіційними даними, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) перевищував індекс інфляції 101 % : січень 2008 р. -102,9%, лютий 2008 р. -102,7%, березень 2008 р., -103,8%, травень 2008 р.-101,3% , вересень 2008 р. -101,1%%, листопад 2008 р. - 101,5%, грудень 2008 р.-102,1%, січень 2009 р. - 102,9%, лютий 2009 р. - 101,5%, січень 2010 р. -101,8%, лютий 2010 р. - 101,9%, березень 2011 р. -101,4%, квітень 2011 р. - 101,3%, березень 2014 р. - 102,2 %, квітень 2014 р. -103,3%, травень 2014 р. -103,8%, вересень 2014р. - 102,9%, жовтень 2014 р. -102,4%, листопад 2014 р. - 101,9%, грудень 2014 р. -103%, січень 2015 р. -103,1%, лютий 2015 р. - 105,3%, березень 2015 р. - 118,5%, квітень 2015 р. - 114,0%, травень 2015 р. - 102,2%, вересень 2015 р. - 102,3%, листопад 2015 р. -102%.

У 2012 р. та у 2013 р. величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації 101 відсоток.

В матеріалах справи наявна архівна довідка з архівних документів Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, в якій відображено нарахування грошового забезпечення та відрахування з грошового забезпечення позивача за період з січня 2008 р. по грудень 2015 р., з якої суд встановив, що позивачу нараховувалась та сплачувалась індексація грошового забезпечення, а саме: в грудні 2008 р., в серпні, жовтні, листопаді, грудні 2009 р., березні, червні, серпні, листопаді, грудні 2010 р., з січня по червень, та грудень 2011 р., з січня по березень, серпень , грудень 2012 р., з січня по травень 2013 р., з квітня по грудень 2014 р., з січня по квітень 2015 р.

Однак, слід зазначити, що відповідач не здійснив індексацію грошового забезпечення позивача у ті місяці в яких поріг індексу інфляції перевищував 101%, а саме: лютий 2008 р. -102,7%, березень 2008 р., -103,8%, травень 2008 р.-101,3% , вересень 2008 р. -101,1%, листопад 2008 р. - 101,5%, січень 2009 р. - 102,9%, лютий 2009 р. - 101,5%, січень 2010 р. -101,8%, лютий 2010 р. - 101,9%, березень 2011 р. -101,4%, квітень 2011 р. - 101,3%, березень 2014 р. - 102,2 %, квітень 2014 р. -103,3%, травень 2014 р. -103,8%, травень 2015 р. - 102,2%, вересень 2015 р. - 102,3%, листопад 102%.

Таким чином, з огляду на вищевикладене суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідач не в повній мірі здійснив індексацію грошового забезпечення позивача за вказаний період у ті місяця в яких поріг інфляції перевищував 101 відсоток починаючи з лютого 2008 р.

Базовим місяцем вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) військовослужбовця за посадою, яку він займає. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007, місяці, у якому відбулося збільшення розміру посадового окладу штату. При цьому, загальна сума збільшення грошового забезпечення перевищила суму індексації нараховану в цьому місяці і відповідно до абзаців 1 і 2, пункту 5 Порядку №1078 січень 2008 року став базовим місяцем для нарахування індексації заробітної плати позивача.

Згідно з п. 14 Порядку №1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Відповідно до роз`яснення Мінсоцполітики від 08.08.2017 №48/о/66-17 на запит ДФ Міноборони від 18.07.2017 №248/3/9/1/863 зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на початок обчислення індексації, якщо не підвищується посадовий оклад.

У роз`ясненні Мінсоцполітики від 18.04.2018 №28/о/66-18 вказано, що у разі зростання грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без підвищення посадового окладу, сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового забезпечення.

Зі змісту роз`яснення Мінсоцполітики від 09.02.2015 №024-106 встановлено, що зміна розміру премії за рахунок фінансових можливостей підприємства не є підставою вважати місяць базовим, при розрахунку індексу для проведення індексації.

Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01.03.2018.

З огляду на викладене, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

Відтак, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з 01.01.2008 по 31.12.2015 є січень 2008 року, в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання апелянта на те, що базовим місяцем є квітень 2013 р., оскільки зміна розміру доплат, надбавок та премій не впливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Щодо позовної вимоги в частині загального розміру індексації за період з 01.01.2008 по 31.12.2015 р. у розмірі 28 308,14 грн., суд робить висновок, що вона не належить до задоволення з огляду на те, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і отримував грошове забезпечення.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції для належного захисту прав позивача вірно визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення та не виплати у повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.02.2008 року по 31.12.2015 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року та зобов`язав відповідача, нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року по 31.12.2015 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року та з урахуванням раніше виплачених сум.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4572/21, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.