Справа № 240/17834/21
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

14 вересня 2021 року м. Житомир справа № 240/17834/21

категорія 112030500

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., перевіривши дотримання вимог законодавства при подачі позовної заяви ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо ненарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

- стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на його користь недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у сумі 9464,00 гривень, обчислену з розрахунку восьми мінімальних пенсій за віком, станом на 01 січня 2020 року, з урахуванням попередньо виплачених коштів допомоги.

Перевіривши дотримання позивачем вимог законодавства при зверненні з даним позовом до суду, суддею було встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам КАС України, а саме вимогам статті 122 КАС України, оскільки звернувшись з даним позовом до суду 09 серпня 2021 року позивач пропустив шестимісячного строк звернення.

У зв`язку з цим, ухвалою судді від 13 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

09 вересня 2021 року до суду на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху надійшла заява ОСОБА_1 , в якій позивач просив поновити йому пропущений процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду. В обґрунтування заяви зазначив, що в листопаді - грудні 2020 року він переніс двобічну пневмонію, викликану вірусом COVID-19, в грудні 2020 року - січні 2021 року він переніс операцію з приводу гострого апендициту з гнійним перитонітом та перебував на післяопераційній реабілітації. Крім того, позивач вказав, що після перенесеної в листопаді 2020 року травми (перелом ребер та забій нирок) він по сьогоднішній день перебуває в посттравматичному статні та стані постковідної полісигментарної пневмонії, що перешкоджає своєчасно реагувати на обставини, які виникають у його житті, в тому числі й обставини щодо порушення його прав з боку державних органів.

Розглянувши зазначену заяву про поновлення строків на звернення до суду, суд зазначає наступне.

При вирішенні процесуального питання щодо дотримання строків звернення до суду суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, у справах "Стаббігс та інші проти Великобританії", "Девеер проти Бельгії" Суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Справі "Пономарьов проти України" Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Також прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Круз проти Польщі" виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Встановлений ст. 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Суд також зазначає, що доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спірних правовідносин є протиправні, на переконання ОСОБА_1 дії відповідача щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, ніж передбачено статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Відповідно до частини 4 ст. 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 6 лютого 2018 року по справі №607/7919/17, 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Таким чином, перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Відтак, процесуальний строк на звернення з даним позовом до суду розпочався для позивача 30 вересня 2020 року та закінчився 30 березня 2021 року.

Однак до адміністративного суду із даним позовом щодо виплати йому в неналежному розмірі щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік ОСОБА_1 звернувся лише 09 серпня 2021 року, що свідчить про пропуск ним шестимісячного строку на звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

Ключовою є фраза «з поважних причин», а отже це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача, тобто якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, у рішенні Верховного Суду України від 13.09.2006 у справі №6-26370кс04 зазначено таке: "Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення позову стає неможливим або утрудненим".

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження.

Частиною другою та п`ятою статті 44 КАС України визначено, що учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на звернення з позовом у публічно-правових відносинах.

Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення йому пропущеного строку на звернення з даним позовом до суду та вказаній в ній підстави для такого поновлення, суд зазначає наступне.

Обгрунтовуючи поважність причин пропуску процесуального строку на звернення до суду позивач зазначив, що в листопаді - грудні 2020 року він переніс двобічну пневмонію, викликану вірусом COVID-19, в грудні 2020 року - січні 2021 року він переніс операцію з приводу гострого апендициту з гнійним перитонітом та перебував на післяопераційній реабілітації. Крім того, позивач вказав, що після перенесеної в листопаді 2020 року травми (перелом ребер та забій нирок) він по сьогоднішній день перебуває в посттравматичному статні та стані постковідної полісигментарної пневмонії, що перешкоджає своєчасно реагувати на обставини, які виникають у його житті, в тому числі й обставини щодо порушення його прав з боку державних органів.

Дослідивши докази, які були надані позивачем на підтвердження вищезазначених обставин, суд встановив, що згідно довідки Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Бердичівської міської ради від 08.09.2021 №977, ОСОБА_1 перебував на лікуванні з діагнозом "Двобічна пневмонія, COVID-19" в період з 19.10.2020 по 19.11.2020, тобто 32 календарних дні.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства "Центральна районна лікарня Бердичівського району" Гришковецької селищної, Райгородської, Семенівської та Швайковецької сільських рад від 03.09.2021 №886, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з діагнозом "Гострий флегмонозний апендицит. Місцевий гнійний перетоніт" в період з 31.12.2020 по 05.01.2021, тобто 6 календарних днів.

Крім того, як зазначено у довідці, наданій лікарем ОСОБА_2 , ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП "ЦРЛ Бердичівського району" з діагнозом "ЗТЧК, перелом ребер ІХ - Х - ХІ зліва. Постравматична, постковідна полісігментарна, пневмонія. Забій лівої нирки" в період з 20.11.2020 та продовжує хворіти. Кінцевої дати знаходження позивача на лікуванні і в хірургічному відділенні КНП "ЦРЛ Бердичівського району" в довідці не зазначено. Оскільки вказана довідка видана 26.11.2020, то суд приходить до висновку, що для вирішення питання дотримання позивачем процесуальних строків на звернення до суду нею підтверджується період перебування ОСОБА_1 на лікуванні з 20.11.2020 по 26.11.2020, тобто 7 календарних днів.

Відтак, згідно наданих позивачем доказів, загальний строк під час якого він хворів та перебував на лікування в медичних закладах становить 45 календарних днів (32 + 6 + 7). Натомість, загальний строк пропуску позивачем процесуального строку на звернення до з даним позовом до суду становить 131 календарний день (з 31.03.2021 по 08.08.2021). Таким чином, навіть якщо врахувати період перебування позивача на лікуванні в медичних закладах, як поважну причину пропуску ним строку звернення до суду, ОСОБА_1 подаючи вказаний позов до суду, порушив визначений статтею 122 КАС України процесуальний строк на 86 календарних дні (131-45 = 86).

Враховуючи викладене суд вважає, що позивачем не надано належних доказів наявності обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 123 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 5, 6 ст. 169 КАС України).

Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо виплати щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 роки слід повернути позивачу, як таку, що подана ним після закінчення строків звернення до суду, установлених статтею 122 КАС України.

Керуючись статтями 169, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду, у строк та в порядку, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.Е.Черняхович