Справа № 160/11094/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що міститься у листі від 15.06.2021 року щодо часткового зарахування до загального страхового стажу період провадження підприємницької діяльності з 15.02.1997 р. - по 30.09.1997 р., - протиправним та зобов`язати відповідача - головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, включити до мого загального страхового стажу період провадження мною підприємницької діяльності з 27 грудня 1995 року - по 31 січня 2000 року включно, перерахувати та виплачувати мені пенсію з урахуванням зазначеного вище загального страхового стажу, з дати досягнення мною пенсійного віку, тобто з 31 жовтня 2020 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він звертався до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, відповідачем при призначення пенсії не зараховано до страхового стажу весь період здійснення підприємницької діяльності з 27 грудня 1995 року - по 31 січня 2000 року включно, а зараховано лише період провадження підприємницької діяльності з 15.02.1997 р. - по 30.09.1997 р., оскільки зарахувати до страхового стажу періоди провадження підприємницької діяльності по наданим квитанціям про сплату внесків не має можливості, так як не вказано за який період здійснено сплату та неможливо встановити своєчасність та повноту сплати внесків на державне пенсійне страхування.
Вказує, що відповідно до наданих відповідачу документів можливо зрозуміти, коли позивачем здійснювались платежі зі сплати пенсійного внеску, що підтверджується квитанціями від 13.05.1996 р.; 12.08.1996 р.; 04.11.1996 р.; р. (за I - IV квартали 1996 року); 06.05.1997 р.; 14.07.1997 р.; 27.10.1997 р.; 29.01.1998 р. (за I - IV квартали 1997 року) та за який період, оскільки сплата пенсійних внесків за чинним на той час законодавством, здійснювалась поквартально.
Таким чином, позивач вважає, що відповідачем безпідставно не було враховано до страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 27 грудня 1995 року - по 31 січня 2000 року включно, оскільки факт здійснення підприємницької діяльності протягом даного періоду підтверджується відповідними документами. Позивач вважає відмову протиправною, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Зазначеною ухвалою суду також було запропоновано відповідачу у разі невизнання адміністративного позову протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання (вручення) копії цієї ухвали, надати відзив на позовну заяву (відзив) і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову разом із доказами, що підтверджують надіслання (надання) копії відзиву і доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Копію ухвали суду від 12 липня 2021 року про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та всіма доданими до неї документами відповідачем отримано 28.07.2021 року, що підтверджується розпискою представника відповідача.
Проте, станом на 12.08.2021 року відзив на позовну заяву до суду не надійшов.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням пенсійного віку, 01 грудня 2020 року звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
З 01 листопада 2020 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
06 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання розрахунку страхового стажу при призначенні пенсії.
Листом відповідача від 02.02.2021 № 3093-343/О-01/8-0400/21 повідомлено, що розмір пенсії обчислено, виходячи із загального стажу 33 роки 9 місяців 12 днів (зарахованому по 31.10.2020). До страхового стажу зараховані всі періоди трудової діяльності (в тому числі період проходження строкової військової служби, період навчання та періоди здійснення підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування). Крім періоду роботи з 03.12.1994 по 13.05.1997 у виробничо-комерційному підприємстві "Факт", оскільки у трудовій книжці запис про звільнення не завірено печаткою підприємства.
На скаргу позивача від 23.02.2021 року (вх. № 6293/О-2800-21 від 23.02.2021) Пенсійним органом у листі від 23.03.2021 № 8970-6293/О-03/8-2800/21 повідомлено, що згідно записів трудової книжки у період з 03.12.1994 по 13.05.1997 позивач працював у виробничо-комерційному підприємстві «Факт». Зазначений період не враховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення з роботи не завірено печаткою підприємства.
Для зарахування зазначеного періоду необхідно надати документи про роботу у зазначеному вище підприємстві відповідно до Порядку.
Щодо зарахування до страхового стажу періодів ведення підприємницької діяльності повідомлено наступне.
Порядком № 637 передбачено, що періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
Відповідно до Порядку до страхового враховано періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування по 31.12.2003 згідно довідки органів Державної податкової служби.
Для вирішення питання зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності із застосуванням загальної системи оподаткування до липня 2000 року рекомендовано надати до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області оригінали платіжних документів (квитанцій) про сплату страхових внесків, патентів, копії яких додано до звернення.
Згідно особистої заяви від 05.04.2021 проведено перерахунок пенсії відповідно до статті 43 Закону № 1058 з 01.04.2021 та зараховано період провадження підприємницької діяльності з 15.02.1997 по 30.09.1997 згідно наданих патентів.
За результатами розрахунку страховий стаж зарахований по 31.10.2020 склав 37 років 10 місяців 28 днів.
Додатково повідомлено, що зарахувати до страхового стажу періоди провадження підприємницької діяльності по наданим квитанціям про сплату внесків не має можливості, оскільки не вказано за який період здійснено сплату та неможливо встановити своєчасність та повноту сплати внесків на державне пенсійне страхування.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин та релевантні їм джерела права.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п.п. 2 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року №22-1, до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року №10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення.
Частиною 4 ст.24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст.56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
За період перебування на обліку в Вільногірській ДПІ ФОП ОСОБА_1 обрав:
- з 27.12.1995 по 31.05.1998 - загальну систему оподаткування;
- з 01.06.1998 по 31.12.1998 - сплату фіксованого патенту;
- з 01.01.1999 по 31.03.1999 - загальну систему оподаткування;
- з 01.04.1999 по 31.12.1999 - сплату фіксованого патенту;
- з 01.01.2000 по 31.01.2000 - загальну систему оподаткування;
- з 01.02.2000 по 31.10.2004 - сплату фіксованого патенту;
- з 01.11.2004 по 30.12.2016 - загальну систему оподаткування.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач надавав до головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області торгові патенти, видані Державною податковою інспекцією: АИ № 036910, АИ 036958, АЗ 006702, АИ № 036910, АЖ № 037532, АИ № 036958, АЗ № 006582, АЖ № 037039, АС № 052734, АЗ 006931 та квитанції про здійснення платежів зі сплати пенсійного внеску: від 13.05.1996 р., від 12.08.1996 р., від 04.11.1996 р. (за I - IV квартали 1996 року), від 06.05.1997 р., від 14.07.1997 р., від 27.10.1997 р., від 29.01.1998 р. (за I - IV квартали 1997 року).
Відповідно до пунктів 2.5, 2.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 06.09.1996 р. № 11-1 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 вересня 1996 р. за № 550/1575 (чинної на час виникнення спірних правовідносин) платниками зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування є фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси.
Згідно з п. 7.2 вищезазначеної Інструкції страхові збори сплачуються платниками, зазначеними в п.2.7 цієї Інструкції, щоквартально із сум фактично одержаного доходу за звітний період (квартал) не пізніше як 20 квітня, 20 липня, 20 жовтня і 1 лютого наступного року за звітним. При цьому сплата зборів за четвертий квартал календарного року проводиться авансом до 15 грудня із суми очікуваного (оцінного) доходу за цей період.
Таким чином, твердження відповідача щодо неможливості зарахувати до страхового стажу позивача спірних періодів провадження підприємницької діяльності у зв`язку з неможливістю встановити своєчасність та повноту сплати внесків на державне пенсійне страхування, є не обґрунтованим.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
За таких обставин, суд вважає, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у зарахуванні до загального страхового стажу періоду провадження ним підприємницької діяльності з 27 грудня 1995 року по 31 січня 2000 року включно, оскільки даний стаж підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд родить висновок, що відмова головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області в зарахуванні спірного стажу провадження позивачем підприємницької діяльності є протиправною.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати пенсію з урахуванням зазначеного вище загального страхового стажу, з дати досягнення пенсійного віку, тобто з 31 жовтня 2020 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком звернувся протягом трьох місяців з дня досягнення цього віку, то з урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перерахунок та виплата пенсії позивача має здійснюватися з 01.11.2020 року, тобто з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд зробив висновок про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України відповідно до задоволених вимог позивача.
Враховуючи задоволення основної позовної заяви ОСОБА_1 , суд вважає за можливе присудити всі здійснені позивачем документально підтверджених судових витрат з головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а саме, судового збору у розмірі 908,00 грн.
Керуючись ст. ст. 77, 78, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період провадження ним підприємницької діяльності з 27 грудня 1995 року по 31 січня 2000 року включно.
Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу періоду провадження ним підприємницької діяльності з 27 грудня 1995 року по 31 січня 2000 року включно, з дня, що настає за днем досягнення ним пенсійного віку, тобто з 01 листопада 2020 року.
У решті заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук