Справа № 440/8642/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/8642/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

30.07.2021 адвокат Плескач Ганна Андріївна, здійснюючи представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (надалі - Шевченківський ВДВС), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Шевченківського ВДВС від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору у сумі 3198,82 доларів США та від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору у сумі 6890,06 грн у виконавчому провадженні №56092072, які виділені в окреме провадження згідно з постановою державного виконавця від 22.10.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчих провадженнях №63447067 та №63446931 відповідно.

Мотивуючи свої вимоги, представник вказує на обставини порушення прав позивача у виконавчому провадженні №56092072 в частині визначеного спірними постановами обов`язку боржника сплати виконавчого збору в сумі 3198,82 доларів США та в сумі 6890,06 грн у зв`язку із задвоєнням виконавчих витрат за одним і тим же виконавчим документом №554/4712/15-а, виданим 26.03.2018 Октябрським районним судом м. Полтави, з огляду на факт сплати позивачем виконавчого збору приватному виконавцю в межах виконавчого провадження №63393885.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 позовну заяву залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 заявнику поновлено строк звернення до суду з позовом, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні).

14.09.2021 засобами електронного зв`язку у встановлений судом строк до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач висловив свою незгоду із заявленим позовом з огляду на факт дотримання алгоритму дій, встановленого Законом України "Про виконавче провадження", при поверненні виконавчого документа стягувачу, наслідком чого було винесення постанов про стягнення виконавчого збору на підставі статей 3, 27, 40 означеного Закону (а.с. 47-49).

Розгляд справи здійснюється після отримання судом відзиву на позов, з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у Шевченківському ВДВС перебувало виконавче провадження №56092072 з примусового виконання виконавчого листа №554/4712/15-ц, виданого Октябрським районним судом м. Полтави 26.03.2018 щодо стягнення солідарно боргу у сумі 29077,13 доларів США та 2911,04 доларів США, що в сумі становить 31988,18 доларів США, та щодо стягнення заборгованості за пенею 67073,60 грн та судового збору у розмірі 1827,00 грн, що в сумі становить 68900,60 грн.

05.04.2018 державним виконавцем Шевченківського ВДВС була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 64).

22.10.2020 державний виконавець керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні №56092072 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - ПАТ "Марфін Банк" на підставі заяви стягувача від 22.10.2020 №08-438-08/44 (а.с. 51).

У зв`язку з цим 22.10.2020 державний виконавець на підставі статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження" у ВП №56092072 виніс:

- постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 3198,82 доларів США (а.с. 54);

- постанову про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 6890,06 грн (а.с. 59).

03.11.2020 державний виконавець виніс:

- в рамках ВП №63447067 постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №56092072 від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору в розмірі 3198,82 доларів США (а.с. 56);

- в рамках ВП №63446931 постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №56092072 від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору в розмірі 6890,06 грн (а.с. 61).

У свою чергу стягувач, ПАТ "Марфін Банк", повторно звернув виконавчий лист Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/4712/15-ц від 26.03.2018 до примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л., який своєю постановою від 22.10.2020 відкрив виконавче провадження №63393885 (а.с. 25).

У цьому ж виконавчому провадженні приватний виконавець Скрипник В.Л. 22.10.2020 виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 3198,82 доларів США та 6890,06 грн (а.с. 26).

В межах виконавчого провадження №63393885 боржник ОСОБА_1 19.05.2021 сплатив на рахунок приватного виконавця Скрипника В.Л. частину винагороди приватного виконавця у сумі 23180,90 грн. (а.с. 27).

З огляду на факт сплати винагороди приватному виконавцю позивач вважає постанови Шевченківського ВДВС від 22.10.2020 ВП №56092072 про стягнення виконавчого збору протиправними і такими, що винесені без реального виконання рішення суду, оскільки за обставин, що склалися були створені умови за яких на боржника покладено обов`язок сплати подвійної суми виконавчого збору за виконання одного і того ж виконавчого документа, що й змусило його звернутися до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з такого.

В силу статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі - Закон № 1403-VIII).

Законом №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Спір у цій справі виник з приводу винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Тому приймаючи спірні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець формально діяв вірно, у чіткій відповідності до алгоритму встановленого ст.ст. 37, 40 Закону № 1404-VІІІ.

Однак стягувач, користуючись наданим йому правом, повторно звернув виконавчий документ до примусового виконання, подавши його до приватного виконавця.

Внаслідок цього у боржника виник обов`язок сплатити основну винагороду приватного виконавця у порядку статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і тішень інших органів", про що прямо зазначено у постанові приватного виконавця Скрипника В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 22.10.2020 та в постанові про стягнення з боржника основної винагороди від 22.10.2020 ВП №63393885 (а.с. 25-26).

Таким чином склалася ситуація, за якої позивач, як боржник у різних виконавчих провадженнях, має сплатити за одним і тим же виконавчим документом виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та основну винагороду приватного виконавця.

В той же час нормою пункту 1 частини першої статті 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Тобто законодавець передбачив можливість стягнення лише одного з видів коштів виконавчого провадження, а не обох.

Правого розв`язання колізії яка виникла в даному випадку чинне законодавство не містить.

Разом з цим частиною четвертою статті 6 КАС України встановлено заборону щодо відмови у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У зв`язку з цим суд при розв`язанні даного публічно-правового спору керується положенням частини першої статті 6 КАС України, згідно з якою суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на це суд звертається до практики суду касаційної інстанції, сформованої у подібних правовідносинах, зокрема у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №400/4023/19.

Так Суд, зокрема зазначив, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (надалі - Інструкція), розробленою відповідно до законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Норми частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов) передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин Суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20.05.2015 № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08.09.2016 № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (надалі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець (крім випадків, передбачених абзацами сьомим - одинадцятим цього пункту).

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Як вже встановлено судом, 22.10.2020 державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки надійшла заява стягувача від 22.10.2020 про повернення виконавчого документа без виконання (а.с. 51).

Фактично державний виконавець не вчиняв виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №554/4712/15-ц, виданим Октябрським районним судом м. Полтави 26.03.2018, про що свідчить сам факт не стягнення у примусовому порядку суми, зазначеної у вказаному виконавчому документі.

При цьому слід зазначити, що виконавчий збір за своєю суттю є санкцією до боржника, який не виконав у добровільному порядку рішення, що в подальшому призвело до початку процедури примусового виконання.

За таких обставин суд вважає за необхідне скасувати спірні постанови відповідача про стягнення виконавчого збору як такі, що порушують правило альтернативи встановлене пунктом 1 частини першої статті 42 Закону № 1404-VIII та, відповідно, забезпечення гарантій позивача, як боржника у виконавчому провадженні, на одноразове застосування до нього санкцій передбачених цим Законом.

Тож позов належить задовольнити у повному обсязі у спосіб обраний позивачем.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 22.10.2020 про стягнення виконавчого збору на суму 3198,82 долари США та на суму 6890,06 грн у ВП №56092072.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун