Справа № 420/2468/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/2468/19
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Цандура М.Р.,

апелянта/позивача ОСОБА_1 , його представника Сатановського М.С., представника апелянта/відповідача - Слободяник І.С., представника апелянта/третьої особи - Смирнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Одеської міської ради та ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року (суддя Білостоцький О.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 30.04.2021) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Одеської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської міської ради від 30.01.2019 року №4232-VII про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки (кадастровий номер :41:008:0016) площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

- зобов`язати Одеську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність позивачу земельної ділянки кадастровий номер: :41:008:0016 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка);

- стягнути з Одеської міської ради на користь позивача моральну шкоду в розмірі 25000 грн., заподіяну позивачу прийняттям протиправного рішення від 30.01.2019 року №4232-VІІ.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради від 30.01.2019 року №4232-VII "Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі гр. ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0, 1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)".

Зобов`язано Одеську міську раду повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: :41:008:0016 площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням учасники справи подали апеляційні скарги.

Позивач в своєї апеляційній скарзі не погоджується з наявністю у відповідача у спірних правовідносинах дискреційних повноважень та, посилаючись на те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, просить рішення суду першої інстанції змінити, а саме, скасувати його в частині відмови у задоволенні його позову, та ухвалити нове, яким зобов`язати Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: :41:008:0016 площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 25000 грн., заподіяну з прийняттям протиправного рішення від 30.01.2019р. №4232-VII.

В іншій частині рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

Одеська міська рада надіслала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволенні позову, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині оскарження позивачем - без змін.

В апеляційній скарзі відповідача ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

В обґрунтування поданої скарги міська рада стверджує, що у спірних правовідносинах діяла правомірно, оскільки підставою для прийняття оспорюваного рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі позивачу земельної ділянки комунальної власності стали обставини, встановлені П`ятим апеляційним адміністративним судом у справі №520/5836/16, вирішуючи яку суд зазначив про встановлення беззаперечних доказів щодо наявності ознак недостовірного графічного відображення місця розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Міська рада звернула увагу, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі №520/5836/16 ОСОБА_1 в касаційному порядку оскаржена не була, є обов`язкової для виконання, і встановлені судом обставини виключають прийняття міською радою будь-якого іншого законного рішення, крім рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою. Проте, суд першої інстанції знівелював принципи преюдиційності обставин, обов`язковості рішення суду та юридичної визначеності, якими і керувалася міська рада при прийнятті оскаржуваного у даної справі рішення.

В апеляційній скарзі третьої особи також ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_2 посилається на висновки комплексного земельно-технічного експертного дослідження №ED-2502-1-1042.18 від 12.07.2018 року судового експерту Кріві К.В. ТОВ "Судова незалежна експертиза України", яким було виявлено невідповідність графічного відображення місця розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 у проекті землеустрою ОСОБА_1 місцю розташування останньої у натурі визначеному відповідно до наявного у зазначеному проекті землеустрою каталогу координат. При цьому, апелянтка висловила незгоду із висновком судової земельно-технічної експертизи від 29.04.2020 року №19-5273 судового експерта ОСОБА_3 через його неповність, необ`єктивність та суперечність.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу позивача, пояснення апелянта/позивача ОСОБА_1 , його представника Сатановського М.С., представника апелянта/відповідача - Слободяник І.С., представника апелянта/третьої особи - Смирнова В.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Одеської міської ради із заявою про надання земельної ділянки у межах міста (Київський район) для будівництва житлового будинку.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 1 червня 2006 року у справі №2-1936 (яка набрала законної сили 15.11.2006 року) було визнано протиправною бездіяльністю Одеської міської ради та Одеського міського управління земельних ресурсів стосовно звернень ОСОБА_1 у 1997 року, 20 серпня 2003 року та 15 травня 2004 року про надання земельної ділянки у межах міста (Київський район) для будівництва житлового будинку.

Зобов`язано Одеське міське управління земельних ресурсів у встановленому земельним законодавством України порядку підготувати всі необхідні документи для надання ОСОБА_1 земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 на розі з АДРЕСА_2 . Зобов`язано Одеську міську раду у встановленому законом порядку внести документи по наданню позивачу земельної ділянки, яка розташованої в АДРЕСА_1 на розі з АДРЕСА_2 , на розгляд сесії Одеської міської ради.

5 жовтня 2007 року Одеською міською радою було прийнято рішення №1784-V "Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі", в додатку до якого пунктом 69 ОСОБА_1 наданий дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , на розі АДРЕСА_2 (т. І а.с. 106).

Відповідно до матеріалів справи проект землеустрою погоджений постійною комісією з будівництва та архітектури Одеської міської ради 17.09.2010 року №2512/-2-ГС.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 01.10.2014 року, наданого на запит ОСОБА_1 , земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га, з цільовим призначенням "Для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка віднесена до категорії земель "землі житлової та громадської забудови", присвоєний кадастровий номер: 0:41:008:0016.

Також у зазначеному витязі вказано, що земельна ділянка зареєстрована Управлінням Держземагенства у м. Одесі на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 25.07.2013 року, виготовленого КП "Земельно-кадастрове бюро при Управлінні земельних ресурсів".

26 травня 2014 року складено Акт погодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками та/або землекористувачами, згідно якого земельна ділянка, що відводиться у власність ОСОБА_1 межує із землями Одеської міської ради (не передані у власність та не надані у користування) (т. І а.с. 125-129).

У червні 2014 року Управління Держземагенства у м. Одесі надало лист №660/02 "Про перелік обмежень у використанні земельної ділянки" та позитивний висновок про розгляд матеріалів землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 №711/В, в якому зазначено про наявність всіх необхідних документів (т. І а.с. 108-110).

29 жовтня 2014 року рішенням Одеської міської ради №5682-VІ "Про внесення уточнень по пункту 69 додатка до рішення Одеської міської ради від 05.10.2007 року №784-V "Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м. Одесі" в частині адреси земельної ділянки" адреса " АДРЕСА_3 , на розі АДРЕСА_2 " змінена на адресу " АДРЕСА_3 ".

20 листопада 2014 року Департаментом комунальної власності Одеської міської ради листом за №01-20/892 голові постійної комісії із землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для визначення можливості подальшого розгляду на черговому засіданні сесії Одеської міської ради питання затвердження даного проекту землеустрою та передачу у приватну власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

24 квітня 2016 року Одеська міська рада прийняла рішення №629-VII, яким ОСОБА_1 було відмовлено в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 0:41:008:0016 площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 та передачі її у приватну власність для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), з причини відсутності плану зонування або детального плану території.

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2016 року у справі №520/5836/16-а за позовом ОСОБА_1 визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради від 27.04.2016 року №629-VII. Зобов`язано Одеську міську раду у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (т. І а.с. 46-50).

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу Одеської міської ради залишено без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року у справі № 520/5836/16-а залишено без змін.

Між тим, з матеріалів справи також вбачається, що 12 травня 2017 року ОСОБА_2 на підставі договору поділу житлового будинку на два самостійних об`єкта нерухомого майна №732 від 12.05.2017 року, Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який складено ПП "Коло друзів" від 13.03.2017 року та висновку щодо технічного поділу об`єкта нерухомого майна було зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 212,2 кв.м, який розташований на земельній ділянці, що є суміжною із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , на яку претендує ОСОБА_1

14 червня 2017 року рішенням Одеської міської ради №2142-VII ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4 (т. І а.с. 28).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі №520/5836/16-а за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Київського районного суду міста Одеси від 10 жовтня 2016 року скасовано в частині зобов`язання Одеської міської ради у встановленому земельним законодавством України порядку затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі її у приватну власність ОСОБА_1 .

В цій частині ухвалено нове рішення, яким Одеську міську раду зобов`язано у встановленому земельним законодавством України порядку повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). В іншій частині постанову Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року залишено без змін (т. І а.с. 51-53).

Вирішуючи спір у справі №520/5836/16-а суд апеляційної інстанції, досліджуючи в ході судового розгляду висновок комплексного земельно-технічного експертного дослідження №ЕD-2502-l-1042.18 від 12.07.2018 року, виконаного судовим експертом ТОВ "Судова Незалежна Експертиза України" на замовлення ОСОБА_2 , зазначив про встановлення беззаперечних доказів щодо наявності ознак недостовірного графічного відображення місця розташування земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що не відповідає обраному в постанові Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року і ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року способу захисту позивача та принципу пропорційності (розумного балансу приватних і публічних інтересів всіх учасників справи).

На виконання рішення суду від 18.12.2018 року у справі №520/5836/16-а, Одеською міською радою було повторно розглянуто проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: 0:41:008:0016 площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), за результатом якого 30 січня 2019 року прийнято рішенням за №4232-VII про відмову у його затвердженні. (т. І а.с. 11).

Як на підставу для відмови міська рада послалася на висновок комплексного земельно-технічного експертного дослідження №ЕD-2502-l-1042.18 від 12.07.2018 року, виконаного судовим експертом ТОВ "Судова Незалежна Експертиза України" на замовлення ОСОБА_2 , згідно з яким встановлено накладання земельної ділянки, зареєстрованої за гр. ОСОБА_1 , на земельну ділянку, що знаходиться в користуванні іншого землекористувача, та на землі загального користування.

Не погодившись із зазначеним рішенням Одеської міської ради та вважаючи його протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

6 травня 2020 року на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2020 року надано висновок експерта судової земельно-технічної експертизи від 29.04.2020 року №19-5273.

У зазначеному висновку вказано, що згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , який складений комунальним підприємством "Земельно-кадастрове бюро при управлінні земельних ресурсів" у 2014 році, земельна ділянка знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_1 .

Загальна площа земельної ділянки складає 0,1 га. Земельна ділянка має форму багатокутника з довжинами відрізків (м): 17,32+49,62+21,55+33,60+1,59+15,77.

Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який складено КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, станом на липень 2011 року співвласником житлового будинку з часткою 1/2 за адресою: АДРЕСА_4 - була гр. ОСОБА_2 .

Загальна площа земельної ділянки при житловому будинку складала 0,1505 га. Виходячи з даних Технічного паспорту земельна ділянка мала форму багатокутника з довжинами відрізків (м): 11,50+63,00+20,00+24,32+33,00+87,30.

Згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який складено КП "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, станом на вересень 2012 року, власником будинку за адресою: АДРЕСА_4 - була гр. ОСОБА_2 .

Загальна площа земельної ділянки складала 0,1505 га. Виходячи з даних Технічного паспорту земельна ділянка мала форму багатокутника з довжинами відрізків (м): 11,50+63,00+20,00+24,32+33,00+87,30.

Водночас, згідно даних Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який складено ПП "Коло друзів" станом на березень 2017 року власником будинку за адресою: АДРЕСА_4 - є гр. ОСОБА_2 , загальна площа земельної ділянки складає 0,0998 га.

Виходячи з даних Технічного паспорту земельна ділянка мала форму багатокутника з довжинами відрізків 16,05+13,00+14,25+12,85+20,00+24,32+49,05+25,55.

В результаті вивчення та зіставлення наданих на дослідження даних, які містяться в матеріалах справи, експертом було встановлено, що за результатами попередніх технічних інвентаризацій земельна ділянка змінила свою конфігурацію та площу.

Згідно графічних матеріалів та даних топографо-геодезичних вишукувань, що містяться в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки на час складання проекту запроектована земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 та земельна ділянка по АДРЕСА_4 спільних меж не мали. При цьому за графічними матеріалами до проекту землеустрою конфігурація меж земельної ділянки по АДРЕСА_4 відповідала матеріалам технічної інвентаризації за вересень 2012 року.

Таким чином, надлишки земельної ділянки по АДРЕСА_4 площею 410 кв.м, які розташовано впритул до правої бокової межі виникли в період з 2014 (після складання та погодження проекту) по 2017 рік. Надлишки сформовано внаслідок зміщення правої межі на 16,05 м, на довжину 25,55 м, та включають у т.ч. площу земельної ділянки, яка передбачена для передачі ОСОБА_1 згідно проекту відведення земельної ділянки у власність, складеного у 2014 році.

З огляду на вищезазначене судовим експертом було зроблено наступні висновки:

- конфігурація та місце розташування земельної ділянки, представленої у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає конфігурації та місцю розташування земельної ділянки площею 0,1000 га, оскільки має часткове зайняття вищевказаної ділянки суміжним землекористувачем. За наявності відповідного накладання площа земельної ділянки зменшилась на 0,27 га та становить 0,73 га. Конфігурація та розміри зовнішніх меж також змінились. Графічно межі земельної ділянки зображено у додатку №2;

- накладання земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер №:41:008:0016, межі якої визначені проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , площею 0,1000 га, межі якої були визначені каталогом координат, отриманим в результаті обробки топографо-геодезичних даних на час проведення зйомки.

Ділянка накладання має форму багатокутника з довжинами відрізків (м): 18,58+13,50+2,14+15,61+15,77+1,59+0,57. Загальна площа накладання складає 0,027 га.

За проектним рішенням межі земельної ділянки не перетинають проїзди загального користування. Фактичні межі земельної ділянки на місцевості, як зазначено в дослідницькій частині, не збереглись. При цьому, топографо-геодезичних даних, або графічних матеріалів щодо затверджених меж проїздів (проходів) загального користування в досліджуваних матеріалах не міститься, що виключає можливість їх зіставлення.

Аналіз вищезазначеного висновку судової експертизи дає підстави вважати, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що на час розроблення ОСОБА_1 проекту землеустрою земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка по АДРЕСА_4 спільних меж не мали. За таких умов, на думку судів 1-ї та 2-ї інстанцій, у позивача станом на момент розроблення такого проекту землеустрою ще у 2014 році були відсутні підстави для погодження меж земельної ділянки з третьою особою ОСОБА_2 .

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 тільки у 2017 році, на підставі договору поділу житлового будинку на два самостійних об`єкта нерухомого майна серії та номер №732 від 12.05.2017 року, Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який складено ПП "Коло друзів" 13 березня 2017 року та висновку щодо технічного поділу об`єкта нерухомого майна було зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 212,2 кв.м, що в свою чергу призвело до зміни площі земельної ділянки, яка є суміжною із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якої позивачем було розроблено проект землеустрою у 2014 році (т. ІІ а.с. 167-180).

14 червня 2017 року рішенням Одеської міської ради №2142-VII ОСОБА_2 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначені обставини призвели до накладання земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_4 одної на іншу.

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до листа Управління ДАБК Одеської міської ради від 02.04.2018 року (т. І а.с. 57), громадянка ОСОБА_2 здійснює підготовчі роботи з влаштування огородження земельної ділянки будинку за адресою: АДРЕСА_4 без документа, що посвідчує права власності чи користування земельною ділянкою та без отримання права на виконання таких робіт, чим порушено частину першу статті 35 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", про що складено відповідний акт перевірки та протокол про адміністративне правопорушення.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було доведено обґрунтованість та законність прийнято ним рішення від 30.01.2019 року №4232-VII "Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі гр. ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)", а отже позовні вимоги позивача в цій частині адміністративного позову підлягають задоволенню.

Водночас, вважаючи, що відповідач у спірних правовідносинах наділений дискреційними повноваженнями, та врахувавши, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного рішення, що позбавило позивача права на усунення недоліків проекту землеустрою, суд зобов`язав Одеську міську раду повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: :41:008:0016.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду, а саме, не надано належних пояснень, доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіянням шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

При цьому суд зазначив, що сам по собі факт визнання протиправним рішення відповідача, або тривалого розгляду питання щодо одержання позивачем у власність спірної земельної ділянки не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, приписами частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 4 ЗК України визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно приписів частин першої - третьої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно із частинами шостою та сьомою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташованої в АДРЕСА_3 , на розі АДРЕСА_2 , рішенням Одеської міської ради від 05.10.2007 року №1784-V (т. І а.с. 106).

20 листопада 2014 року департаментом комунальної власності Одеської міської ради листом за №01-20/892 голові постійної комісії із землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради наданий проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , для визначення можливості подальшого розгляду на черговому засіданні сесії Одеської міської ради питання затвердження даного проекту землеустрою та передачу у приватну власність гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Частинами восьмою та дев`ятою статті 118 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статті 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно з частиною восьмою статті 186-1 ЗК України у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

З вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статті 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 ЗК України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 27 жовтня 2020 року у справі №480/313/19.

Проте, як вбачається зі змісту оспорюваного рішення від 30.01.2019 року №4232-VII, Одеська міська рада відмовила позивачу у затвердженні проекту землеустрою на підставі висновку комплексного земельно-технічного експертного висновку №ЕD-2502-l-1042.18 від 12.07.2018 року, виконаного судовим експертом ТОВ "Судова Незалежна Експертиза України" на замовлення ОСОБА_2 , згідно з яким встановлено накладання земельної ділянки, зареєстрованої за гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку, що знаходиться в користуванні іншого землекористувача, та на землі загального користування.

Враховуючи, що висновки експертного дослідження не є законодавчо встановленою підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження, колегія суддів дійшла висновку, рішення Одеської міської ради від 27.04.2016 року №629-VII прийняте з порушенням норм Земельного кодексу України та не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаному рішенні органу місцевого самоврядування не наведено.

Таким чином, висновок суду першої про його скасування є правильним.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги міської ради на преюдиційності обставин у справі №520/5836/16, з наступного.

Так, згідно з частиною четвертою статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома цієї статті).

Преюдиційність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2018 року у справі №917/1345/17 (пункт 32), від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16 (пункт 154) преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Разом з цим, колегія суддів також враховує приписи частин першої та другої статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свідчить про те, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною права на справедливий і публічний розгляд справи.

Вимога статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів щодо прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Надаючи, з урахуванням наведеного, правову оцінку доводам відповідача про преюдиційність обставин, викладених у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2018 року у справі №520/5836/16-а, колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної скарги лише константував у своєму рішенні, що висновки комплексного земельно-технічного експертного дослідження №ЕD-2502-l-1042.18 від 12.07.2018 року, виконані судовим експертом ТОВ "Судова Незалежна Експертиза України" свідчать про не відповідності обраному в постанові Київського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 року і ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року способу захисту позивача та принципу пропорційності.

При цьому судом апеляційної інстанції у зазначеній справі не було встановлено жодної обставини, яка є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою ОСОБА_1 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги Одеської міської ради про те, що постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2018 року у справі №520/5836/16 виключає прийняття міською радою будь-якого іншого законного рішення, крім рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою є помилковим.

До того ж колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційним судом у справі №520/5836/16 не було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 та не було зобов`язано міську раду прийняти рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою, а зобов`язано повторно розглянути цей проект, що не позбавляє раду права на прийняття відповідного рішення із дотриманням положень земельного законодавства.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі Одеської міської ради про незаконність рішення суду першої інстанції в частині оскарження не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги міської ради відсутні.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційної скарги ОСОБА_2 на невідповідність графічного відображення місця розташування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 у проекті землеустрою ОСОБА_1 , що підтверджено висновками комплексного земельно-технічного експертного дослідження №ED-2502-1-1042.18 від 12.07.2018 року судового експерту ТОВ "Судова незалежна експертиза України", оскільки, як правильно відмітив суд першої інстанції, зазначений висновок не містить в собі попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Між тим, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 року №522/1029/18, яка в силу положень частини 5 статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, висновок експерта не є належним та допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду.

Разом з тим, проведеним у даній справі судовою експертизою було зроблено висновки:

- конфігурація та місце розташування земельної ділянки, представленої у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає конфігурації та місцю розташування земельної ділянки площею 0, 1000 га, оскільки має часткове зайняття вищевказаної ділянки суміжним землекористувачем. За наявності відповідного накладання площа земельної ділянки зменшилась на 0,27 га та становить 0,73 га. Конфігурація та розміри зовнішніх меж також змінились. Графічно межі земельної ділянки зображено у додатку №2;

- накладання земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер №:41:008:0016, межі якої визначені проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , площею 0,1000 га, межі якої були визначені каталогом координат, отриманим в результаті обробки топографо-геодезичних даних на час проведення зйомки.

Такі висновки експерта підтверджуються листом відділу у м. Одесі ГУ Держкадастру в Одеській області, за №15-0.240-238/172-17 від 06.12.2017, яким розглянувши звернення ОСОБА_4 про надання довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-зем), додані документи та матеріали на земельну ділянку площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_4 , яка відводиться гр. ОСОБА_2 , в тому числі рішення Одеської міської ради №2142-VІІ від 14.06.2017 року, відділ повернув надані заявником документи та матеріали через те, що земельна ділянка площею 0,1000 га відводиться за рахунок частини земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі за кадастровим №:41:008:0016 (т. І а.с. 58).

Водночас докази, яки б належним чином спростовували зазначені висновки в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що експерт у своєму висновку вдалася до з`ясування причин накладення земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_4 і АДРЕСА_3 , не зважаючи, що такого питання в ухвалі про призначення комплексної судової земельно-технічної експертизи суд не ставив, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до частини восьмої статті 101 КАС України, якщо під час підготовки висновку експерт встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Таким чином твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на неповність, необ`єктивність та суперечність висновку судової земельно-технічної експертизи від 29.04.2020 року №19-5273 судового експерта Нахаба О.О. є недоведеними та такими, що не зайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Отже, доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 є неаргументованими, а тому підстави для задоволення її скарги відсутні.

Як зазначалось вище, згідно норм Земельного кодексу України єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Слід зазначити, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки судом встановлено, що відповідач повторно протиправно (з підстав не передбачених законом) відмовив позивачу у затверджені проекту землеустрою і обставин, які б виключали прийняття міською радою будь-якого іншого законного рішення, крім рішення про затвердженні проекту землеустрою судом не встановлено, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Одеської міської ради прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу у власність земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_5 в цій частині вимог.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Тобто, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №818/1429/17, від 12 листопада 2019 року у справі №818/1430/17, від 20 лютого 2020 року у справі №813/2729/16 та від 18 червня 2020 року у справі №339/183/16-а.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не долучено до матеріалів адміністративної справи належних доказів завдання йому моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіянням шкоди.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами частини першої та частини другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а апеляційні скарги Одеської міської ради та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року в частині зобов`язання Одеської міської ради повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: :41:008:0016 площею 0,1 га. за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) - скасувати.

Ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким зобов`язати Одеську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність ОСОБА_1 земельної ділянки кадастровий номер: :41:008:0016 площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

В інший частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов

Повне судове рішення складено 16 вересня 2021 року.