Справа № 532/992/21
Суддя: Назарьова Л. В.
Дата ухвалення: 2021-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2021 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Назарьової Л. В.,

з участю секретаря судового засідання Маляренко І. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Борсук В. В.,

відповідачі: - інспектор роти № 1 взводу № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Ткаченко А. С.,

- батальйон патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 взводу № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Ткаченка Антона Сергійовича та батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

Встановив:

30 квітня 2021 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 про скасування постанови серії АЕН № 4104293 від 22 квітня 2021 року, прийнятою інспектором роти № 1 взводу № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Ткаченко Антоном Сергійовичем, який обгрунтований наступним.

В позовній заяві позивач зазначає, що 22 квітня 2021 року керуючи автомобілем марки VOLVOFH державний номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом LANGENDORFSKS-HS державний номерний знак НОМЕР_2 був зупинений інспектором Ткаченко А. С., який після перевірки документів дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху України по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, зазначивши, що ОСОБА_1 перевозивши пісок річковий природній порушив правила дорожнього руху України. На підставі зазначеного, інспектор виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, яка є предметом оскарження.

Постанову інспектора поліції Гнида А. А. вважає незаконною, оскільки в постанові не зазначено, в чому саме полягає порушення п. 22.5 ПДР. Посилання на те, що водій перевозив пісок річковий згідно ТТН не може свідчити про порушення Правил дорожнього руху України та не містить ознак правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. Доказів вчинення правопорушення інспектором не встановлено.

Враховуючи зазначене, позивач прохає суд скасувати прийняту інспектором постанову. Крім цього, прохає суд стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу.

Ухвалою судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05 травня 2021 року відкрито провадження у справі.

26 травня 2021 року до суду надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачами зазначено, що під час перевірки документів ОСОБА_1 інспектором встановлено, що фактична маса транспортного засобу з масою вантажу, який перевозився ( річковий пісок згідно ТТН) перевищував 40 т і становив 40,85 т. Дозвільних документів водій на участь у дорожньому русі транспортного засобу, фактична маса якого перевищує допустиму, позивач при собі не мав і інспектору не надав, що є порушенням п. 22.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. Враховуючи зазначене, прохають відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. До відзиву на позовну заяву суду надано письмові пояснення ОСОБА_1 , товаро-транспортну накладну, технічний паспорт на транспортний засіб і диск із відеозаписом адміністративного правопорушення.

26 травня 2021 року на адресу суду від представника відповідача, батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області, Коломієць О.Ю., та ОСОБА_2 надійшли клопотання в порядку ст. 134 КАС України, в яких відповідачі зазначили, що розмір зазначених позивачем витрат на правову допомогу не є співмірним зі складністю справи, обсягом і характером наданих адвокатом послуг, розумності і співвідношенні розміру заявлених вимог, а тому прохають суд відмовити позивачу в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1950 грн.

08 червня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представником позивача зазначено, що в оскаржуваній постанові зазначено, що правопорушення полягає в тому, що ОСОБА_1 перевозив пісок річковий згідно ТТН, чим порушив п. 22.5 ПДР України, тобто ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відсутні. Інспектором на місці зупинки зазначено, що порушення полягає у перевантаженні автомобіля, однак за допомогою якого технічного засобу таки факт встановлено не повідомлено. Позивачем заперечується факт перевищення нормативних параметрів транспортного засобу, встановлених п. 22.5 ПДР України. Крім цього, необхідно звернути увагу на те, що на момент прийняття постанови, згідно примітки до ст. 132-1 КУпАП, дія частини першої статті не поширювалась на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Надані відповідачем докази не можуть бути взяті до уваги, оскільки в постанові про адміністративне правопорушення вони не вказані. Крім цього, інспектор не володіє спеціальними знаннями та його висновки про те, що фактична маса становить 40,85 т є хибними. Також вказав, що наведені у позовній заяві розрахунки правової допомоги є обґрунтованими, а доводи відповідачів такими, що на заслуговують на увагу.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. Представник позивача, адвокат Борсук В. В. подав до суду заяву, в якій прохав суд розглянути справу без участі сторони позивача. Відповідачі при подачі відзивів до суду прохали розглянути справу без їх участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Тому, враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явились, справа розглядається судом у письмовому провадженні.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22 квітня 2021 року о 11 годині 04 хвилини інспектором батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Управління патрульної поліції Полтавської області Ткаченко Антоном Сергійовичем прийнято постанову серії ЕАН № 4104293, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. У винесеній інспектором постанови суть і обставини правопорушення зазначено, що водій керуючи т.з VOLVO FH НОМЕР_1 з напівпричепом Langendorf sks-hs НОМЕР_2 перевозив вантаж пісок річковий природній згідно ТТН, чи порушив п. 22.5 ПДР Порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Таким чином, положеннями п. 22.5 ПДР України не заборонено перевезення піска річкового згідно ТТН.

В оскаржуваній постанові не зазначено, яке саме порушення, визначене в п. 22.5 ПДР України допустив ОСОБА_1 .

Крім цього, посилання на докази вчинення правопорушення, на які посилаються відповідачі у відзивах ( товарно-транспортну накладу, відеозапис, письмові пояснення водія) в постанові відсутні.

Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Доказів про вчинення правопорушення до постанови не додано. Крім цього, сама постанова не містить посилання, яке саме порушення, визначене в п. 22.5 ПДР допущено позивачем.

Рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного необхідно відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд вважає, що наявна у справі постанова про адміністративне правопорушення не може бути належним доказом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки в ній не викладена сама суть правопорушення та не містить посилання на докази вчинення правопорушення підтверджуються жодними доказами. Крім цього, постанова не містить складу вчинення правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Крім цього, суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що підтверджує позивач і не заперечують відповідачі, що ОСОБА_1 22 квітня 2021 року керував транспортним засобом марки VOLVO FH НОМЕР_1 з напівпричепом Langendorf sks-hs НОМЕР_2 перевозив вантаж пісок річковий природній згідно ТТН. Сторонами також зазначено, що під час зупинки транспортного засобу, інспектором здійснено перевірку документів, в тому числі ТТН.

Із змісту оскаржуваної постанови не вбачається яку ж саме вагу становив транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 разом з вантажем піском річковим.

Цим підтверджується та обставина, що зважування транспортного засобу не здійснювалося, габаритно-ваговий контроль не проводився.

Учасниками справи не заперечується той факт, що ОСОБА_1 перевозив пісок річковий і мав при собі товарно-транспортну накладну, в якій зазначено, що маса брутто піска річкового становить 26350 т.

Згідно із статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08.09.2005 року №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 року № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила №30), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідачем не спростовано твердження позивача про те, що при складенні відносно нього оскаржуваної постанови габаритно-вагового контролю не проводилося.

Єдиним документом, що мав при собі водій, була ТТН.

Разом з тим, у відповідності до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року №802/518/17-а.

Тобто, ТТН не може бути єдиним та беззаперечним доказом підтвердження реальної маси відповідного транспортного засобу станом на час його зупинки.

Тому суд приходить до висновку про те, що для визначення маси транспортного засобу з вантажем недостатньо врахувати інформацію з реєстраційних документів на транспортний засіб та товарно-транспортну накладну.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 17.01.2019 року по справі №539/655/17.

Таким чином, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови зважування транспортного засобу та вантажу проведено не було, висновки відповідача про те, що позивачем перевищено нормативно допустиму масу транспортного засобу разом з вантажем, є необґрунтованими, тому суд не приймає до уваги доводи відповідачів, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскаржувану постанову необхідно скасувати, а провадження по справі закрити.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 454 грн, а тому оскільки його позов задоволено повністю, понесені ним судові витрати необхідно компенсувати за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 квітня 2021 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладено договір № 27-04/2021 про надання правової допомоги (а.с.26-27).

Із наданого суду рахунку-фактури, акту приймання-передачі наданих послуг до Договору від 27 квітня 2021 року та розрахунку послуг, який міститься у позовній заяві вбачається, що вартість послуг адвоката складає 1950 грн (а.с.28-29). До наданої послуги адвокатом віднесено:

- консультацію клієнта з приводу правомірності притягнення до адміністративної відповідальності 0,5 год, вартість якої оцінено в 250 грн. Суд вважає таку послугу обґрунтованою, а її розмір співмірним із витраченим адвокатом часу.

- вивчення матеріалів та нормативної бази, що регулює правовідносини 3 год., вартістю 900 грн.

Відповідачем подано клопотання, в якому зазначено, що таку послугу він вважає безпідставною і такою, що не відноситься до судових витрат.

Суд, вивчивши подані позивачем документи та клопотання відповідача, вважає, що зазначені витрати є неминучими та необхідними та відносяться до витрат адвоката, оскільки з метою надання належної правової допомоги останньому необхідно обов`язково вивчити матеріали. Клопотання про зменшення такого розмірі відповідачем не подано.

- складання адміністративного позову 2 години вартістю 800 грн.

Суд вважає, що такі витрати є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідачі, в клопотаннях, поданих відповідно до ст. 134 КАС України зазначають, що позовна заява, яка розміщена на 9,5 аркушах односторонього друку містить 6 сторінок копіювання із відповідних сайтів, яке не може тривати більше 1 години.

При цьому, суд вважає, що таке твердження не заслуговує на увагу, оскільки суд вважає, що в позовній заяві адвокатом у належний спосіб надано обґрунтування позову та підстави, з яких сторона позивача вважає оскаржувану постанову незаконною.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала на те, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В цьому випадку принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Дослідивши подані позивачем докази, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката з професійної правничої допомоги позивачу в сумі 1950 грн є співмірним із складністю справи з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому позовну заяву в цій частині необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 19, 20, 77, 139, 159, 160, 244-246 КАС України, суд,

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 взводу № 2 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук Ткаченка Антона Сергійовича та батальйону патрульної поліції в м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ЕАН № 4104293 від 22 квітня 2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до другого апеляційного адміністративного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_1 .

Відповідач: Інспектор роти № 1 взводу № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук лейтенант поліції Ткаченко Антон Сергійович, місцезнаходження проїзд 40 років ДАІ,3 м. Кременчук Полтавської області;

Відповідач: Батальйон патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: проїзд 40 років ДАІ,3 м. Кременчук Полтавської області.

Суддя