Справа № 380/12198/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Укргазбанк» про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (Відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Укргазбанк» (Третя особа), в якому просить:

- визнати протиправною і скасувати постанову Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2021 року у виконавчому провадженні № 64816401.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64816401 з виконання постанови від 11 березня 2021 року № 57765534 про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню з таких підстав:

- норми частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується у порядку, встановленому цим Законом. У спірному випадку постанова про повернення виконавчого документа стягувачу № 57765534 винесена відповідачем 11 березня 2021 року. Оскаржувана ж постанова про відкриття виконавчого провадження № 64816401 з виконання постанови від 11 березня 2021 року № 57765534 про стягнення виконавчого збору винесена відповідачем 15 березня 2021 року. Таким чином, відповідач пропустив строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження», для винесення постанови про стягнення виконавчого збору;

- обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення. У спірному випадку виконавчий документ повернуто стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», відтак відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки стягнення заборгованості з боржника за виконавчим листом № 462/4732/15-ц від 28 лютого 2017 року, виданим Залізничним районним судом м. Львова фактично не відбулося. Крім того, в оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого збору неправильно визначено розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника.

- 22 березня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович відкрив виконавче провадження № 64912494 з примусового виконання виконавчого листа № 462/4732/15-ц від 28 лютого 2017 року, виданого Залізничним районним судом м. Львова, а 15 квітня 2021 року виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 64912494. Таким чином, у випадку стягнення виконавчого збору на користь Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та особистої винагороди приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Пиць Андрію Андрійовичу права боржника (позивача у справі) будуть порушені, оскільки з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» збір за проведення виконавчих дій у спірному випадку фактично буде стягнуто у подвійному розмірі.

З огляду на викладене, позивач уважає, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64816401 з виконання постанови від 11 березня 2021 року № 57765534 про стягнення виконавчого збору є протиправною та підлягає скасуванню.

У зв`язку з цим, адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 28 липня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. Залучено ПАТ «Укргазбанк» до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Запропоновано відповідачу надіслати на адресу Львівського окружного адміністративного суду (подати через канцелярію суду) або надіслати на електронну адресу суду до 04 серпня 2021 року докази надіслання на адресу позивача та вручення йому спірної постанови про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2021 року у виконавчому провадженні № 64816401. Роз`яснено відповідачу його право на подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також документів, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу до 04 серпня 2021 року.

Вказану ухвалу суд 28 липня 2021 року надіслав на електронну адресу відповідача, а також на адресу, яка вказана у позовній заяві та відповідає адресі його місцезнаходження, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (вул. Городоцька, 299, м. Львів, 79040).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення, виплату поштового переказу № 722 ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження від 28 липня 2021 року відповідач отримав 10 серпня 2021 року, проте станом на момент прийняття судом рішення у цій справі відзиву на позовну заяву не подав.

Частиною шостою статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги те, що встановлений ухвалою судді від 28 липня 2021 року про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі строк на подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, минув, суд відповідно до вимог частини шостої статті 162 КАС України вирішує цю справу на підставі наявних у її матеріалах доказів.

Від третьої особи, яка належним чином повідомлена про відкриття спрощеного позовного провадження у справі згідно рекомендованого повідомлення про вручення, виплату поштового переказу № 22 пояснень щодо позову або відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

23 листопада 2018 року державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарабан Олена Олександрівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 57765534 з виконання виконавчого листа № 462/4732/15-ц, виданого 28 лютого 2017 року Залізничним районним судом м. Львова про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу 22645,95 дол. США, заборгованості по пені 54574,97 грн. та судового збору у сумі 10074,70 грн.

23 листопада 2018 року державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарабан Олена Олександрівна винесла постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6464,97 грн. у виконавчому провадженні № 57765534.

11 березня 2021 року старший державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білоган Уляна Степанівна винесла постанову про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні № 57765534, якою постановила: « 1. Внести виправлення до документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 11.03.2021: Внести зміни у Постанову про стягнення виконавчого збору, а саме: стягнути виконавчий збір в розмірі 2264,59 доларів США з основної суми заборгованості та з пені за кредитним договором та судовим збором у розмірі 6464,96 грн.».

11 березня 2021 року старший державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білоган Уляна Степанівна винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до відділу надійшла заява № 519/103/2021 від 09 лютого 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до указаної постанови станом на 11 березня 2021 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто та перераховано стягувачу 13648,45 грн. Згідно даних виконавчого провадження з боржника стягнуто 1305,98 грн. виконавчого збору.

15 березня 2021 року старший державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білоган Уляна Степанівна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 64816401, якою постановила: « 1. Відкрити виконавче провадження з виконання Постанови № 57765534, виданої 11 березня 2021 року Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення виконавчого збору в розмірі 2264,59 доларів США (станом на 12 березня 2021 року за курсом НБУ 62839,202074 грн.) та з пені за кредитним договором та судовим збором у розмірі 6464,96 грн. Загальна сума 69304,16 грн.».

Не погоджуючись з указаною постановою про відкриття виконавчого провадження, уважаючи, що така прийнята відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності постанови старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64816401 з виконання постанови від 11 березня 2021 року № 57765534 про стягнення виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог статті 1, частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Так, завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3 цього Закону).

Згідно з статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної вище статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (абзац перший частини 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд відзначає, що спір у цій справі виник при винесенні державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

З цього приводу суд зазначає, що Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція), розробленою відповідно до законів України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Норми частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Указані положення частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість, частина друга статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону України «Про виконавче провадження», результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору. Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього, пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин суд уважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 400/4023/19, яку суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Суд встановив, що 11 березня 2021 року старший державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Білоган Уляна Степанівна винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки до відділу надійшла заява № 519/103/2021 від 09 лютого 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до указаної постанови станом на 11 березня 2021 року з боржника ОСОБА_1 стягнуто та перераховано стягувачу 13648,45 грн. Згідно даних виконавчого провадження з боржника стягнуто 1305,98 грн. виконавчого збору.

У той же час, як слідує зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження № 57765534 з позивача на підставі виконавчого листа № 462/4732/15-ц, виданого 28 лютого 2017 року Залізничним районним судом м. Львова, належали до стягнення такі суми: борг у розмірі 22645,95 дол. США, заборгованість по пені у розмірі 54574,97 грн. та судовий збір у сумі 10074,70 грн.

Отже, державний виконавець фактично вчинив виконавчі дії щодо стягнення з боржника лише частини суми заборгованості, зазначеної у виконавчому документі у розмірі 13648,45 грн. У зв`язку з цим з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 1305,98 грн.

Втім, зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що виконавче провадження № 64816401 відкрито з виконання постанови № 57765534, виданої 11 березня 2021 року Залізничним відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2264,59 доларів США (станом на 12 березня 2021 року за курсом НБУ 62839,202074 грн.) та з пені за кредитним договором та судовим збором у розмірі 6464,96 грн. Загальна сума 69304,16 грн.

Тобто, в оскаржуваній постанові державний виконавець не врахував ту обставину, що фактичне виконання виконавчого листа № 462/4732/15-ц, виданого 28 лютого 2017 року Залізничним районним судом м. Львова, відбулося лише в частині суми заборгованості, яка підлягала стягненню з боржника на підставі цього виконавчого документа у розмірі 13648,45 грн., і за таке фактичне виконання з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 1305,98 грн.

Втім, сума заборгованості, зазначена у виконавчому листі № 462/4732/15-ц, виданому 28 лютого 2017 року Залізничним районним судом м. Львова, державним виконавцем стягнута не була.

Таким чином, у державного виконавця не було підстав для стягнення з боржника виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірна постанова відповідача від 15 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64816401 з виконання постанови від 11 березня 2021 року № 57765534 про стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам пункту першого частини другої статті 2 КАС України.

Щодо інших доводів позивача, які викладені у позовній заяві, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи зазначені позивачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції про сплату № 74722 від 15 липня 2021 року, позивач сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн., відтак, за рахунок бюджетних асигнувань Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на позивача належить стягнути 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Городоцька, 299, м. Львів, 79040), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Укргазбанк» (вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15 березня 2021 про відкриття виконавчого провадження № 64816401.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львів Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908,00 грн. сплаченого судового збору згідно квитанції про сплату № 74722 від 15 липня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 15 вересня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.