Справа № 580/269/21
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року справа № 580/269/21

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Галасун А.О., представника позивача: не з`явився,

представника відповідача: Пакліна В.В. - за посадою,

розглянувши за правилами загального позовного провадження в місті Черкаси адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Росток» до Головного управління ДПС у Черкаській області, утвореного на правах відокремленого структурного підрозділу Державної податкової служби України про скасування податкового повідомлення-рішення та визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось приватне підприємство «Росток» з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якій, у рахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.09.2020 №.

- визнати неправомірними дії Головного управління ДПС в Черкаській області щодо організації та проведення фактичної перевірки ПП «Росток» у вересні 2020 року та складання акту перевірки від 07.09.2020 №247/23/23/05/31974393.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою від 25.03.2021 суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.04.2021 зупинено провадження у справі до подання витребуваних судом доказів.

Усною ухвалою суду від 15.07.2021, із занесенням до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі.

Усною ухвалою суду від 15.07.2021, із занесенням до протоколу судового засідання, допущено заміну відповідача у справі Головного управління ДПС у Черкаській області на його правонаступника Головного управління ДПС у Черкаській області, утвореного на правах відокремленого структурного підрозділу Державної податкової служби України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.10.2020 позивачем направлено на вказане податкове повідомлення - рішення скаргу до Державної податкової служби України, про що свідчить поштова квитанція про направлення зазначеної скарги. Вказана скарга зареєстрована в Державній податковій службі 22.10.2020 за вх. №40667/6.

Державною податковою службою України не прийнято рішення про продовження строку розгляду скарги ПП «Росток» після завершення 20-денного терміну з моменту її реєстрації від 22.10.2020 за вх. №40667/6. При цьому, рішення ДПС України про відмову у задоволенні скарги датується 30.12.2020 за №36925/6/99-00-0609-01-06, що вказує на пропущення установленого п.56.9 ст. 56 ПКУ 60-денного строку з дати реєстрації скарги позивача, тому скарга вважається повністю задоволеною.

За твердженням позивача, для забезпечення, в межах своєї основної господарської діяльності, пально-мастильними матеріалами комбайнів та тракторів на підприємстві облаштовано дві металеві ємності (бочки об`ємом 6 та 7 куб.м.), які використовуються виключно для власних потреб, при цьому загальний об`єм ємкостей не перевищує 200 куб. метрів, тим самим ПП «Росток» жодним чином не підпадає під визначене законодавством поняття акцизного складу. Оптова та роздрібна торгівля паливом ані до моменту проведення перевірки, ані після її завершення не проводилась - третім особам пальне та ПММ не відпускалися за оптовими та роздрібними продажами. Фактично пальне переливалося за допомогою бочок об`ємом 6 та 7 куб. метрів із бензовозів в паливні баки тракторів, комбайнів та іншу техніку ПП «Росток», вказані бочки не використовуються позивачем спеціально для тривалого зберігання пального чи пально-мастильних матеріалів.

Разом з цим, з початку 2020 року ПП «Росток» періодично заливалося в дві ємності (металеві баки), для використання в сезонній роботі с/г техніки, дизельне пальне, яке відповідно щодня переливається в баки тракторів, комбайнів й іншої с/г техніки в кількості набагато меншій від 10000 кубічних метрів.

На думку позивача, отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей, які введено в експлуатацію. Відповідачем під час перевірки та прийняття спірного ППР від 28.09.2020 № не враховано, що у розпорядженні позивача немає жодної стаціонарної ємності понад 50 куб.м., із фундаментною основою, які можна було б віднести до нерухомого майна, та яку слід ввести в експлуатацію, або яка була б відображена у технічній документації державної приймальної комісії про введення сільськогосподарського виробничого об`єкту в експлуатацію.

Вказана в матеріалах перевірки інформація не відповідає дійсності та є надуманою з боку податкових ревізорів-інспекторів відповідача, оскільки на момент проведення фактичної перевірки дизпаливо, придбане позивачем у ПП «Агроантех», повністю залите у паливні баки с/г техніки та лише формально обліковувалося бухгалтерією позивача як невикористане в кількості 4000 літрів.

Стосовно того, що ліцензія на право зберігання пального для власних потреб відсутня на дату початку проведення фактичної перевірки, то тут має місце бездіяльність посадових осіб ГУ ДПС в Черкаській області, які не забезпечили станом на березень 2020 року бланками ліцензії суб`єктів господарювання, а під час запровадження загальнодержавного карантину взагалі припинило прийом громадян та суб`єктів господарської діяльності.

В умовах запровадженого карантину ПП «Росток» намагалося подати заяву про видачу ліцензії безпосередньо до територіального підрозділу ГУ ДПС в Черкаській області, однак спеціалісти податкової служби відмовлялися приймати нарочно будь-яку документацію про видачу ліцензії, хоча позивач сплатив згідно платіжного доручення №1850 від 14.02.2020 плату за ліцензію на зберігання пального в сумі 780,00 грн.

Незважаючи на відсутність у ПП «Росток» власного паливного акцизного складу, ліцензія отримана в ході проведення даної фактичної перевірки, а саме 04.09.2020 за №2001082, про що зазначено в акті перевірки, тому відповідач мав врахувати наведені обставини при застосуванні штрафних санкцій.

Окрім того, на думку позивача, фактична перевірка ПП «Росток» організована ГУ ДПС в Черкаській області із істотними порушеннями, позаяк в наказі про проведення фактичної перевірки від 26.08.2020 №1051 не зазначені конкретні підстави, що передбачені п.п. 80.2.2. п.80.2 ст. 80 ПКУ та джерела надходження інформації про можливі порушення законодавства в господарській діяльності позивача. Отже, складений за наслідками неправомірної фактичної перевірки акт від 07.09.2020 №247/23/23/05/31974393 не може бути допустимим та належним доказом для застосування до ПП «Росток» штрафних (фінансових санкцій) в розмірі 500 000,00 грн.

На підставі наведеного позивач вважає, що висновки акту перевірки базуються на припущеннях та не підтверджуються об`єктивними доказами, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, тому підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов проти задоволення адміністративного позову заперечив, мотивуючи свою позицію тим, що за даними оборотно-сальдової відомості по рах. 10 «Основні засоби» на балансі ПП «РОСТОК» обліковуються бочка залізна 6 куб.м., та бочка залізна 7 куб.м.

Згідно з товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 22.04.2020 №107 ПП «Росток» отримало від ПП «Агроантех» паливо дизельне ДП-Л-Євро5 В0 в кількості 14 298,88 л, пункт навантаження с. Іркліїв, пункт розвантаження с. Великий Хутір.

Відповідно до інвентаризаційного опису № 1 станом на 02.09.2020 на зберіганні на території підприємства в бочці 7 куб.м, знаходилося 4000 л палива дизельного.

Згідно даних Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, отпової та роздрібної торгівлі пальним, ПП «Росток» отримало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 04.09.2020 р..

Як свідчать обставини справи ПП «РОСТОК» до 04.09.2020 року здійснювало зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання, чим порушено ст.15 Закону України №481/95-ВР.

За матеріалами фактичної перевірки ГУ ДПС у Черкаській області винесено ППР від 28.09.2020 № на суму 500 000,00 грн.

Відповідач вважає, що перевіркою достовірно та в повному обсязі враховано обставин які існували на момент проведення перевірки, факти порушень є доведеними, а податкове повідомлення-рішення від 28.09.2020 № винесеним у чіткій відповідності до вимог ПК України та Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, вказавши про їх безпідставність та наполягав на задоволенні позову.

В ході судового розгляду спору представник позивача позовні вимоги підтримував та наполягав на їх задоволенні

Розглянувши подані документи і матеріали, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що приватне підприємство «РОСТОК» зареєстроване суб`єктом господарювання, .

Посадовими особами Головного управління ДПС у Черкаській області проведена фактична перевірка ПП «Росток» за місцем фактичного провадження діяльності, розташованим за адресою: с. Великий Хутір, Драбівський район, Черкаської області, за результатами якої встановлено порушення вимог ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон № 481), а саме: зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання вального, виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, та складено акт від 07.09.2020 р. №247/23/23/05/31974393.

За даними акту перевірки встановлено, що згідно оборотно-сальдової відомості по рах. 10 «Основні засоби» на балансі ПП «РОСТОК» обліковуються бочка залізна 6 куб.м., та бочка залізна 7 куб.м.

Згідно з товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів від 22.04.2020 №107 ПП «Росток» отримало від ПП «Агроантех» паливо дизельне ДП-Л-Євро5 В0 в кількості 14298,88 л, пункт навантаження с. Іркліїв, пункт розвантаження с. Великий Хутір.

Відповідно до інвентаризаційного опису № 1 станом на 02.09.2020 на зберіганні на території підприємства в бочці 7 куб.м, знаходилося 4000 л палива дизельного.

Згідно даних Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, отпової та роздрібної торгівлі пальним, ПП «Росток» отримало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 04.09.2020.

На підставі наведеного, в акті перевірки зроблено висновок, що ПП «РОСТОК» до 04.09.2020 здійснювало зберігання пального без наявності ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання, чим порушено ст.15 Закону України №481/95-ВР.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.09.2019 №, яким на підставі ч. 2 ст. 17 Закон № 481 застосовано штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн.

За результатами процедури адміністративного оскарження рішенням ДПС України від 30.12.2020 за №36925/6/99-00-0609-01-06 відмовлено у задоволенні скарги ПП «Росток».

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи правомірність нарахування штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пп. 62.1.3 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України (далі ПК України) звірки та перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин, є формами податкового контролю.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною перевіркою згідно пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України вважається така, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Вона здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі п.80.1 ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами 1-4 пп.81.1 ст.81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки у випадках передбачених п.81.1 ст.81 ПК України.

Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18, які обов`язкові для врахування судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Суд зазначає, що судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у вказаній справі №826/17123/18 відступила від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15) тощо.

Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №826/17123/18 сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Оцінюючи підстави проведення перевірки позивача, суд виходить з того, що виключний перелік підстав для здійснення фактичної перевірки визначений п.80.2 ст.80 ПК України.

Одна з таких підстав, посилання на яку міститься у спірному наказі, визначена пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, якою встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

З цього приводу суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 17 грудня 2020 року у справі №520/12028/18 відповідно до яких законодавством закріплена обов`язковість наявності у податкового органу та/або отримання ним в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків (особою) вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального у разі проведення фактичної перевірки на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Заперечуючи проти позову, відповідачем суду не надано письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили факт наявності або отримання контролюючим органом вищезазначеної інформації.

Суд вважає неналежним доказом наданий відповідачем лист Державної податкової служби України №13939/7/99-00-07-05-03-07 від 11.08.2020, в якості податкової інформації про можливі порушення позивачем податкової дисципліни.

В наведеному листі вказано, що Державною податковою службою проведено аналіз баз даних (АІС «Податковий блок», Реєстр акцизних накладних. Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним) та встановлено перелік суб`єктів господарювання, які починаючи з 01.04.2020 отримували через пересувні акцизні склади значні обсяги пального з доставкою, при цьому не реєстрували акцизні склади, не отримували ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального.

Листом зобов`язано головні управління ДПС провести детальний аналіз наданої ДПС інформації: дослідити фактичні обсяги отриманого суб`єктами господарювання пального; встановити можливі місця його зберігання за адресами, вказаними в додатку 1 до цього листа; провести фактичні перевірки за адресами отримання пального на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Перелік суб`єктів господарювання, які підлягають перевірці, наведений в додатку до листа.

Відповідач надав до суду додаток до листа, який не містить підпису уповноваженої посадової особи та печатки контролюючого органу, отже, не засвідчений належним чином, тому не може вважатись належним доказом на підтвердження наявності можливих порушень податкового законодавства з боку позивача в якості підстави для проведення фактичної перевірки на підставі пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України.

Отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав письмових та належним чином оформлених доказів, які б підтвердили, що підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугувала інформація про порушення позивачем вимог законодавства.

При цьому, в наказі на проведення перевірки відсутні будь-які посилання на конкретні фактичні підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) була встановлена податковим органом.

Суд звертає увагу на правову позицію, неодноразово висловлену як Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі №2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14, згідно з якою порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічний підхід до застосування норм матеріального права продемонстрував Верховний Суд й у постанові від 23 січня 2018 року у справі №804/12558/14, де зазначив, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Крім того, у постанові від 04 вересня 2020 року у справі №821/1274/18 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що невиконання відповідачем вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, зокрема в частині наявності підстав для призначення фактичної перевірки, дотримання умов та порядку допуску до її проведення, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, позивач з 12.09.2012 здійснює діяльність згідно видів діяльності за КВЕД-2010: 01.11 - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 01.61 - Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 - Оптова торгівля зерном, необроблеким тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.39 - Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.90 - Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 - Роздрібна торгівля в неспеціалізованнх магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Серед наведених видів діяльності відсутня продаж (реалізація) й зберігання пального та пально-мастильних матеріалів.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом спирту та пального на території України врегульовано Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а також Податковим кодексом України.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що позивач безпідставно зберігає пальне, при цьому не наводить доказів таким твердженням.

Наявність вказівки в оборотно-сальдовій відомості про залишок дизельного пального в кількості 4000 л. не є достатнім свідченням зберігання позивачем пального на момент проведення перевірки, оскільки перевіряючи повинні були встановити фактичний залишок пального в цистерні про яку зазначено в акті перевірки, натомість наявність лише даних бухгалтерського обліку не може слугувати підставою для притягнення до відповідальності за зберігання пального без ліцензії.

Більш того, позивачем надано до суду свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та договори оренди транспортних засобів, які підтверджують наявність у власності та користуванні позивача колісних тракторів, комбайнів та іншої сільськогосподарської техніки, а також звіти про рух пального та акти списання пального для здійснення господарської діяльності відповідно до вищенаведених видів діяльності за КВЕД.

Щодо твердження відповідача про подання доказів, які не досліджувались в ході проведення перевірки, суд зазначає, що положення статей 9, 77, 80 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.

Суд не може обмежити право платника податків довести в судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки.

Право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику податків як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Суд враховує, що положення статей 1, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» вказують на те, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей, які введено в експлуатацію.

З пояснень позивача вбачається, що пальне з пересувних цистерн одразу завантажується у паливні баки транспортних засобів, що також підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи первинними бухгалтерськими документами, тому в суду відсутні підстави вважати, що позивач зберігав на момент проведення перевірки пальне за відсутності відповідної ліцензії.

Іншого відповідачем суду не доведено, не підкріплено належними та достатніми документальними доказами, у зв`язку з чим суд вважає, що ГУ ДПС у Черкаській області не мало достатніх правових підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення стосовно позивача.

Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дій Головного управління ДПС в Черкаській області щодо організації та проведення фактичної перевірки ПП «Росток» у вересні 2020 року та складання акту перевірки, суд зазначає, що за наявності рішення контролюючого органу за результатами перевірки, додаткове визнання протиправними дій відповідача щодо її проведення не захищає у належний спосіб порушених прав позивача, тому в задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 7500 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 28.09.2020 №.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ) на користь приватного підприємства «Росток» (19854, Черкаська область, Золотоніський район, с. Великий Хутір, вул. Слобідська, 77, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 7500 (сім тисяч п`ятсот) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. З Прикінцеві положення та п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 13.09.2021.

Суддя В.В. Гаращенко