Справа № 588/816/21
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 р.Справа № 588/816/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 19.07.2021 (головуючий суддя І інстанції: Огієнко О.О) по справі № 588/816/21

за позовом ОСОБА_1

до Відділення поліції № 1 (м.Тростянець) Охтирського районного відділу полііції Головного управління Національної поліції в Сумській області , Головного управління Національної поліції в Сумській області

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 868823 від 15.05.2021, винесену поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Пушкар Д.О. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП і накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн, а справу закрити;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції понесені ОСОБА_1 судові витрати.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 19.07.2021 у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при не повному з`ясуванні обставин справи та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем не доведено факту правопорушення, не зазначено технічний засіб, на який здійснювалась фотофіксація.

Крім того, відповідачем не дотримано процедуру розгляду справи, а саме: не роз`яснено прав та обов`язків позивача, не відібрано письмові пояснення, не вирішено питання щодо клопотань, не залучено свідків; також внесено виправлення до постанови після її складання та підпису про отримання, на підтвердження чого надає диск з відеозаписом.

Головне управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач 1) подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відділення поліції №1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - відповідач 2) не подало відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що поліцейським СРПП ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Пушкар Д.О. винесено постанову серії БАБ № 868823 від 15.05.2021, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 грн (а.с. 48).

В постанові зазначено, що 15.05.2021 о 21:30 у м. Тростянець по вул. Сосновий бір, 15 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Fluence д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку по зупинці маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.9 «е» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем ПДР є доведеним, а тому рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП є правомірним.

Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - ПДР).

Абзацом «е» п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі ПДР України), встановлено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п.2 ч.1 ст.40 Закону України « Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п.9 ч.1 ст.31 Закону України « Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, в якості доказів в підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення взяв до уваги DVD-RW диск з відеозаписами, наданими позивачем, покази свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який перебував в автомобілі позивача, а також визнання позивачем факту зупинки автомобіля ОСОБА_1 біля зупинки маршрутних транспортних засобів.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається саме на відповідача.

На підтвердження факту вчинення позивачем порушення, відповідачем надано фотознімок та пояснення працівників поліції ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.60-53)

Як вірно зазначено судом першої інстанції письмові пояснення ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 не є належними та допустимими доказами, проте не лише з підстав не попередження осіб про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а також з підстав , що ці особи під час зупинки позивача виступали саме як працівники поліції, що свідчить про їх юридичну зацікавленість, а звідси про їх неможливість безпосереднього об`єктивного сприйняття обставин як сторонніх осіб.

За цих підстав судом першої інстанції помилково взяті до уваги пояснення свідка ОСОБА_2 (працівника поліції), надані у судовому засіданні.

Фотознімок, наданий в якості доказу вчинення позивачем правопорушення, також не є належним, оскільки містить зображення зупинки та автомобіля у світлі фар, з якого неможливо ідентифікувати марку автомобіля, номерний знак, час та місце зупинки автомобіля.

Крім того, на фотознімках відсутня інформація щодо дати та часу здійснення фотофіксації, що не дає можливості ідентифікувати період, у який проводилась фотозйомка.

Також, в порушення вимог ст. 283 КУпАП, в постанові відсутні відомості щодо технічного засобу, яким було здійснено фотозйомку, доданої до матеріалів справи.

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачами ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції, щодо доведеності відповідачем факту вчиненого позивачем правопорушення колегія суддів вважає безпідставними.

Колегія суддів зауважує, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Врахування судом першої інстанції диску з відеозаписом, наданого позивачем, як доказу вчинення правопорушення, колегія суддів вважає помилковими, оскільки постанова по справі про адміністративне правопорушення не містить посилання на здійснення фіксування технічним засобом, за допомогою якого здійснено відеозапис.

Крім того, колегія суддів зауважує, що належним доказом вчиненого позивачем правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів.

Разом з тим, зазначений відеозапис не містить інформації щодо зупинки автомобіля позивача в зоні дії заборони, встановленої п.15.9 "е" ПДР, а саме ближче 30 м від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, зокрема проведення працівниками поліції відповідних замірів відстані.

Таким чином, наданий позивачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ним адміністративного правопорушення.

Жодних доказів проведення відповідачем замірів від місця зупинки автомобіля позивача до посадкового майданчика, матеріали справи не містять, таких обставин не встановлено і судом першої інстанції.

Висновки суду щодо правомірності постанови від 15.05.2021 з огляду на визнання позивачем факту вчинення порушення колегія суддів відхиляє, оскільки як під час складання постанови, в позові та і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечував здійснення ним зупинки біля зупинки маршрутних транспортних засобів.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що згідно з п.7 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376, не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

Дослідивши оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення, колегія суддів зауважує, що відповідачем внесенні виправлення в пункт ПДР України, який порушено позивачем, а саме літеру «а» виправлено на літеру «е», та у номер статті КУпАП, а саме статтю «121» виправлено на статтю «122».

Отже, бланк постанови у справі про адміністративне правопорушення є зіпсованим.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції виходить з того, що факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідачем не доведено, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення від 15.05.2021 підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час як доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. та апеляційної скарги 681,00 грн., що підтверджується квитанціями від 24.05.2021 та від 29.07.2021 (а.с. 6, 125).

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 135,00 грн. (454,00 грн + 681,00 грн).

Щодо заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, понесених у суді першої інстанції в розмірі 2 000,00 грн.

Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи .

Згідно з ч.6 ст. 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18, від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 у суді першої інстанції здійснювалося адвокатом Сумцовим Є.С. на підставі договору про надання правової допомоги від 20.05.2021 (а.с. 97).

Відповідно до п. 3.1 Договору за виконання доручення клієнт зобов`язаний сплатити адвокату кошти (гонорар), розмір і строк сплати визначається додатком до договору.

Згідно п. 1 Додатку № 1 до Договору сторони дійшли згоди щодо порядку оплати наданої правової допомоги з розрахунку 500,00 грн за 1 год витраченого часу адвокатом на виконання наданого йому клієнтом доручення.

Пунктом 2 Додатку № 1 визначено, що за виконання доручення, передбаченого договором про надання правової допомоги від 20.05.2021 клієнт зобов`язується сплатити адвокату кошти (гонорар) в загальній сумі 2 000,00 грн, розрахунок якої разом з обсягом наданої правової допомоги викладається в акті приймання передачі наданих послуг.

В межах Договору від 20.05.2021 адвокатом надано позивачу послуги на загальну суму 2 000,00 грн:

- надання консультації щодо спору, вивчення та юридичний аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та судової практики у сфері порушення ПДР України, узгодження правової позиції з клієнтом, підготовка позову 1 год 30 хв 750,00 грн;

- ознайомлення з матеріалами справи 16.06.2021 30 хв 250,00 грн;

- представництво інтересів клієнта під час розгляду справи в судових засіданнях 07.06.2021, 17.06.2021, 19.07.2021 загальний час 2 год 1 000,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг № 1 від 19.07.2021 (а.с. 99)

На підтвердження факту сплати гонорару за виконання робіт позивачем надано квитанцію від 19.07.2020 (а.с. 100).

Відповідно до ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи, крім того вказував, що відсутні докази в підтвердження понесених витрат.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що гонорар в сумі 2 000,00 грн є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг з огляду на наступне.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем документально підтверджено, що адвокатом витрачено 1 годину 30 хвилин на надання консультації щодо спору, вивчення та юридичний аналіз чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та судової практики, узгодження правової позиції з клієнтом, підготовка позову, що в сумі становить 750,00 грн

Щодо стягнення витрат в загальному розмірі 1 000,00 грн за участь адвоката Сумцова Є.С. в судових засіданнях 07.06.2021, 17.06.2021, 19.07.2021.

Судом встановлено, що під час розгляду справи відбувалося 3 судових засідання за участю адвоката Сумцова Є.С.: 07.06.2021, яке тривало 14 хв з 10:16 до 10:24 та з 11:09 до 11:15, 17.06.2021 1 годину 5 хвилин з 13:18 до 14:23, 19.07.2021 11:47 до 12:50, що підтверджується протоколами судових засідань (а.с. 19-20, 59-63, 103-106).

Таким чином, позивачем підтверджено, що адвокатом витрачено 2 години на представництво інтересів ОСОБА_1 у зазначених вище судових засіданнях.

Враховуючи викладене, витрати понесені позивачем у загальній сумі 1 750,00 грн за надання зазначених послуг адвокатом є обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому підлягають стягненню на користь позивача.

Щодо послуг з ознайомлення представника позивача з матеріалами справи 16.06.2021, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження вказаних обставин, а тому витрати понесені за вказані послуги стягненню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів враховує заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, також зазначає, що дана справа є справою незначної складності, в аналогічних справах наявна численна усталена судова практика.

Крім того, предметом спору є постанова поліцейського СРПП ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Пушкар Д.О. серії БАБ № 868823 від 15.05.2021 про застосування до позивача штрафу у розмірі 340,00 грн.

Таким чином, беручи до уваги незначну складність спору а також, що обсяг обставин, які є предметом доказування по даній справі, та доказів, якими підтверджуються ці обставини, не є надто значним, ціну позову, заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу колегія суддів вважає, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 1 000 грн., так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам.

При вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.

Керуючись ст. ст. 272, 286, 310, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 19.07.2021 по справі № 588/816/21 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 868823 від 15.05.2021, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області (, вул. Г.Кондратьєва, 23, м. Суми, 40000) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн 00 коп та на професійну правничу допомогу у сумі 1 000,00 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена лише в частині розподілу судових витрат у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін