Справа № 400/4599/21
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2021 р. № 400/4599/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.03.2020 № 6, № 6, № 6, № 6,

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головне управління ДПС у Миколаївській області (надалі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.03.2020 року № 6, № 6, № 6, № 6.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на допущення податковим органом процедурних порушень в частині направлення повідомлення та наказу про проведення перевірки не у спосіб встановлений законом. Невиконання вимог про завчасне повідомлення платника податку про проведення невиїзної перевірки є наслідком визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки відповідачем не завчасно повідомлено позивача із наміром проведення перевірки це є підставою для визнання протиправним та скасування податкових повідомлені рішень, як правових наслідків проведеної перевірки.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з підстав, посилаючись на те, що податковий орган діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, встановлений чинним законодавством.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце проведення судового засідання.

21.07.2021 року відповідачем подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

28.07.2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Ухвалою суду від 28.07.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач зазначає, що в березні 2021 року їй стало відомо, що 26 грудня 2019 року ГУ ДПС у Миколаївській області було прийнято наказ №1004 «Про проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_2 », відповідно до якого у період з 15.01.2020 року тривалістю 5 робочих днів буде проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача.

28.12.2019 року за поштовим відправленням №527 з повідомленням про вручення відповідач направив на адресу позивача АДРЕСА_3 лист з повідомленням №302/14-29-01 від 28.12.2019 року та копію наказу від 26.12.2019 року №1004 з метою повідомлення про початок проведення позапланової невиїзної перевірки.

Відповідно до відмітки на поштовому конверті 30.01.2020 року поштове відправлення повернуто за зворотною адресою у зв`язку із закінченням строку зберігання.

28.01.2020 року відповідачем складено Акт №78/14-29-33-06-11/ НОМЕР_1 «Про результати документальної невиїзної перевірки з питань перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору від одержання доходу ознакою доходу « 126»».

23.03.2020 року відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення:

№6, яким застосовані штрафні санкції в розмірі 510,00 грн за порушення п.п.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44 ПК України;

№6, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 8632,96 грн та застосовано штрафні санкції 2 158,24 грн.;

№6, яким збільшено суму грошового зобов`язання, за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 103595,50 грн та застосовано штраф у розмірі 25 898,88 грн.;

№6, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн за порушення п.п.16.1.2, 16.1.3 п.16.1 ст.16, п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49 розділу ІІ, п.176.1 ст.176, п.179.1 розділу IV ПК України.

Позивач стверджує, що податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню з підстав неналежного повідомлення позивача про проведення позапланової невиїзної перевірки, що є підставою для визнання незаконною перевірки та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, як правового наслідку зазначеної перевірки.

Керівником контролюючого органу 26.12.2019 прийнято наказ «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача» №1004 на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, ч.1 п.75.1 ст.75, пп.78.1.2 п.78.1 ст.78, ст.79 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, з 15.01.2020 року тривалістю 5 днів.

Копії зазначеного наказу, повідомлення про проведення вказаної перевірки від 18.12.2019 №302/14-29-01 направлено позивачу 28.12.2019 року за поштовим відправленням №527 з повідомленням про вручення на адресу АДРЕСА_3 .

Копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 26.12.2019 року та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки були направлені на адресу позивача, проте 30.01.2020 року поштове відправлення повернуто за зворотною адресою контролюючому органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Пунктом 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено, що право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Позивач зазначає, що контролюючий орган приступив до проведення перевірки з 15.01.2020 року та закінчив її проведення 21.01.2020 року, в той час як поштове відправлення із копією наказу та повідомлення повернуто до ГУ ДПС у Миколаївській області лише 30.01.2020 року, тобто після закінчення проведення перевірки, що є порушенням гарантії позивача як платника податків на об`єктивну, повну та всебічну перевірку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Перелік матеріалів, які можуть бути підставою для висновків під час проведення документальної позапланової перевірки, та порядок надання платниками податків документів для такої перевірки встановлено статтями 83, 85 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальної позапланової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (п. 78.7, 78.8 ст. 78 ПК України).

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені ст.. 79 ПК України.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п. 79.1 с. 79 ПК України).

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (п. 79.2 с. 79 ПК України). Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п. 79.1 с. 79 ПК України).

Проте не зважаючи на проголошену пунктом 79.3статті 79ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту17.1.6пункту17.1статті17 ПК України.

Судом встановлено, що відповідачем на податкову адресу позивача: АДРЕСА_3 були надіслані копія наказу та повідомлення про проведення перевірки. Разом із тим, ці документи повернулись до податкового органу із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Із аналізу наведених норм слідує, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вище вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків.

Крім того, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Судом встановлено, що наказ від 26.12.2019 року разом із повідомленням надсилався на податкову адресу позивача, та не був йому вручений, а повернувся до податкового органу з зазначенням причини невручення поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання». Органом поштового зв`язку проставлено вказану відмітку 30.01.2020р.

Таким чином, суд приходить до висновку що з 30.01.2020р. року позивач вважається таким, що належним чином повідомлений про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки. Жодних зауважень щодо надіслання поштової кореспонденції податковим органом за неправильною адресою від позивача не надходило.

Слід зауважити, що обов`язку контролюючого органу завчасно ознайомити платника податків про намір проведення документальної позапланової невиїзної перевірки у спосіб, визначений пунктом 42.2 статті4 2 ПК України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень (у разі застосування пункту 42.4статті 42 ПК України) від органів ДФС України. Необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.08.2019р. по справі № 520/8681/18.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України у постанові від 25 січня 2015 року у справі 21-425а14 зробив правовий висновок відповідно до якого, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

З урахуванням наведеного обставина належного вручення наказу про проведення невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору.

За змістом встановлених в ході судового розгляду обставин, документальна невиїзна перевірка відбулась за відсутності позивача чи його представника, при цьому наказ отримано Позивачем після її завершення, а саме 30.01.2020 року.

В ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, що до початку проведення контрольного заходу, а саме 15.01.2020 року, у нього була наявна інформація про вручення у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, копії наказу про проведення контрольного заходу, адже в матеріалах справи відсутні документи, які б засвідчили факт отримання відповідного наказу платником податків, або надходження від пошти відповідного повідомлення про вручення із зазначенням причини невручення поштового конверта, в якому знаходився наказ, чи інші належні докази саме до початку проведення відповідної перевірки, з приводу правомірності якої виник спір, як того вимагає імперативна норма пункту 79.2 статті 79 ПК України.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні спорів щодо правомірності проведення контрольного заходу обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на останнього, що прямо випливає із положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, згідно з частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, відповідач, як суб`єкт, на якого покладено обов`язок доведення правомірності своїх дій, які полягають у проведенні документальної позапланової невиїзної податкової перевірки позивача відповідно до наказу №1004 від 26.12.2019 року, у період з 15 січня 2020 року тривалістю 5 (п`ять) робочих днів, не довів, що він дотримався законодавчо визначених вимог щодо належного вручення наказу про проведення перевірки позивачу, які за змістом пункту 79.2 статті 79 ПК України, є законодавчо закріпленою передумовою проведення позапланової невиїзної перевірки.

Сукупність наведених обставин дає підстави вважати, що Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, при вчиненні дій щодо проведення перевірки у період з 15 січня 2020 року тривалістю 5 (п`ять) робочих днів діяв без дотриманням критеріїв, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд дійшов висновку про те, що Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в ході судового розгляду не доведено як того вимагає стаття 77 КАС України правомірності своїх дій в частині дотримання імперативних вимог пункту 79. 2 статті 79 ПК України щодо умов вручення наказу та повідомлення про проведення контрольного заходу до проведення документальної позапланової невиїзної податкової перевірки ОСОБА_1 відповідно до наказу №1004 від 26.12.2019 року, у період з 15 січня 2020 року тривалістю 5 (п`ять) робочих днів, як передумови для початку проведення перевірки, а відтак призводять до відсутності правових наслідків перевірки.

З врахуванням визначеної процесуальним законодавством мети адміністративного судочинства, яка полягає в ефективному захисті прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на надання правової допомоги, суд зазначає наступне.

Відшкодування витрат на правничу допомогу регулюються ст.134 КАС України.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 134 КАС України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст. 134 КАС України).

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи позивачем не надано жодного документального підтвердження.

Відтак, суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивачів підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ними судові витрати.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 23.03.2020 року прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ).

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 23.03.2020 року прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ).

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 23.03.2020 року прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ).

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №6 від 23.03.2020 року прийняте Головним управлінням ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ).

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6, м. Миколаїв, 54001, ) сплачений судовий збір в розмірі 1409,65 грн (одна тисяча чотириста дев`ять гривень 65 коп.) відповідно до квитанції №58745 від 22.06.2021 року.

7. У задоволені вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар