Справа № 580/5698/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5698/20 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області до Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт», в якому просило: стягнути заборгованість в сумі 223879,31 грн. з фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій згідно зі списком №2 за період з січня до лютого 2018 року, з квітня 2018 року та з жовтня до листопада 2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що у відповідача виникла заборгованість, яка в порушення вимог Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у добровільному порядку не погашена.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) заборгованість у сумі 112064,58 грн. (сто дванадцять тисяч шістдесят чотири гривні п`ятдесят вісім копійок) з фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій згідно зі Списком №2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посилання позивача на наявність заборгованості за період за січень 2018 року, лютий 2018 року та квітень 2018 року спростовується проведеними платежами з лютого по грудень 2018 року, що свідчить про відсутність заборгованості на виплату та доставку пільгових пенсій згідно зі Списком №2.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що несплата відповідачем виплачених сум пенсій, які призначені на пільгових умовах, призводить до неповного формування бюджету пенсійним фондом, що спричиняє дефіцит бюджету для потреб фінансування виплат пенсій.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсійний фонд надіслав відповідачу на його адресу розрахунки фактичних витрат за період з січня до лютого 2018 року, з квітня 2018 року та з жовтня до листопада 2020 року на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених його колишнім працівникам згідно з п.2-8 частиною другою ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів б-з частини першої ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.01.1991 №1788-XII за Списком №2.

При цьому, згідно з платіжними дорученнями відповідачем було відшкодовано доставку пільгових пенсій без зазначення конкретного періоду: від 15.02.2018 №16608, від 21.03.2018 №167775, від 13.04.2018 №16880, від 02.05.2018 №16957, від 03.05.2018 №16977, від 08.05.2018 №17011, від 29.05.2018 №17156, від 31.05.2018 №17189, від 14.06.2018 №17332, від 19.06.2018 №17386, від 26.06.2018 №17416, від 09.07.2018 №17530, від 25.07.2018 №17654; та з конкретним призначенням платежу: від 15.08.2018 №17835 - відшкодування пільгової пенсії за липень 2018 року, від 23.08.2018 №17902 відшкодування пільгової пенсії, від 21.09.2018 №18108 відшкодування пільгової пенсії за серпень 2018 року, від 01.10.2018 №18188 відшкодування пільгової пенсії, від 18.10.2018 №18337 відшкодування пільгової пенсії за вересень 2018 року, від 25.10.2018 №18431 відшкодування пільгової пенсії, від 16.11.2018 №18612 відшкодування пільгової пенсії за жовтень 2018 року, від 21.11.2018 №18655 відшкодування пільгової пенсії, від 28.11.2018 №18708 відшкодування пільгової пенсії, від 27.12.2018 №18854 відшкодування пільгової пенсії за листопад 2018 року.

Загальна сума платежів здійснених відповідачем на відшкодування пільгових пенсій згідно вказаних платіжних документів становить 926000 грн.

Враховуючи, що відповідачем не було сплачено у добровільному порядку суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у розмірі 223879,31 грн., пенсійний орган звернувся за захистом до суду щодо стягнення боргу з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доказів погашення частини сум коштів з фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій згідно зі списком №2 за період з січня до лютого 2018 року, з квітня 2018 року та за жовтень 2020 року відповідач до суду не надав, тому непогашеною сума залишається лише у розмірі 112064,58 грн.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, є, зокрема, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Для вказаних платників збору, крім тих, які є платниками фіксованого сільськогосподарського податку, згідно пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) визначені категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

У силу вимог пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць.

Пунктом 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено ставку збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абзацом четвертим пункту 1 статті 2 цього Закону.

Аналіз наведених норм свідчить про те що, суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності зобов`язані відшкодовувати органам Пенсійного фонду суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених їх працівникам на пільгових умовах за списком № 2, за ставкою 100 % розміру виплаченої пенсії.

У відповідності до частини першої статті 58 Закону № 1058-ІV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 зазначеного Закону, серед іншого, використовуються на оплату послуг з виплати та доставки пенсій.

Відповідно до пункту 1.1 розділу 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2, управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду.

Серед основних завдань управління, відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, зокрема, є: облік платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та збору на обов`язкове державне пенсійне страхування; збирання та акумулювання в районі (місті) внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інших коштів, призначених для пенсійного забезпечення, ведення їх обліку; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством; ефективне та цільове використання коштів Фонду, інших коштів, призначених для виплати пенсій та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витрачанням коштів, призначених для пенсійного забезпечення.

Як вбачається з пункту 2.2 названого Положення, управління відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян страхових внесків та інших платежів, до яких належить, зокрема, плата на покриття фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

У свою чергу, Постановою Управління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 затверджено Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України (далі - Інструкція).

Ця Інструкція визначає процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Згідно п. 6.1 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За правилами п. 6.4 - 6.5 розділу 6 Інструкції, розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Розрахунки складаються на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного фонду України, які подаються згідно з додатком 8 та додатком 8а до 1 січня поточного року та протягом місяця з дня прийняття рішення про призначення нової пенсії.

Пунктом 6.7 розділу 6 Інструкції передбачено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Таким чином, праву особи-пенсіонера на пільгове пенсійне забезпечення кореспондує обов`язок підприємства, де такий пенсіонер свого часу виконував роботи, що охоплюються Списом №1 та Списком №2, відшкодовувати фактичні витрати пенсійного органу на виплату та доставку пенсії цьому пенсіонеру.

Верховний Суд у постанові від 05 січня 2021 року у справі № 640/18421/19 зазначив, що підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є підставою для стягнення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаних норм позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення-розрахунки щодо пільгових пенсійних виплат за період з січня до лютого 2018 року, з квітня 2018 та з жовтня до листопада 2020 року на суму витрат 223879,31 грн, що підтверджується копіями рекомендованих повідомлень відділень поштового зв`язку.

При цьому, як вірно відзначено судом першої інстанції, доказів оскарження дій органу Пенсійного фонду України щодо визначення розміру фактичних витрат на виплату та доставку пенсій у зазначеній сумі відповідачем до суду надано не було.

У свою чергу, загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків встановлює Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 (далі - Інструкція №22).

У відповідності до п.3.1 Інструкції №22 платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Згідно з п.3.7 Інструкції №22 реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, лише відповідач може визначати дані здійснюваного ним платежу, при цьому суб`єкт владних повноважень не наділений правом змінювати визначене відповідачем у платіжному дорученні призначення платежу.

Як свідчать матеріали справи, сплачені відповідачем у 2018 році кошти у сумі 926000 грн. були зараховані до картки особового рахунку платника з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №2 з урахуванням призначення платежу у вказаних вище платіжних дорученнях, в яких зазначено місяць та рік, за які сплачується борг, у сумі 206 483, 17 грн, тобто поточні нарахування за період з червня до листопада 2018 року.

У той же час, решта коштів в сумі 719 516,83 грн. були зараховані на погашення в порядку календарної черговості настання строків сплати відповідних сум та рішень судів, що відповідає вказаним вище вимогам закону, оскільки у платіжних дорученнях відповідач не вказав у призначенні зазначення місяця, за який погашає заборгованість.

Враховуючи, що платіжним дорученням від 11.01.2021 №213 підтверджується сплата відповідачем податкового боргу щодо пільгової пенсії за листопад 2020 року в розмірі 111814,73 грн, вказане свідчить про часткове виконання своїх зобов`язань перед позивачем.

Втім, доказів погашення іншої частини сум коштів з фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій згідно зі списком №2 за період з січня до лютого 2018 року, з квітня 2018 та за жовтень 2020 року відповідач до суду не надав.

Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що непогашеною є сума коштів в розмірі 112064,58 грн. = 223879,31 грн. (заявлена сума до стягнення) - 111814,73 грн. (сплачені кошти згідно з платіжним дорученням від 11.01.2021 №213).

Доводи апелянта щодо сплати заборгованості за вказаний період у сумі 112064,58 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 15.02.2018, 21.03.2018, 13.04.2018, 02.05.2018, 03.05.2018, 08.05.2018, 29.05.2018, 31.05.2018, 14.06.2018, 19.06.2018, 26.06.2018, 09.07.2018, 25.07.2019, 15.08.2018, 23.08.2018, 21.09.2018, 01.10.2018, 18.10.2018, 25.10.2018, 16.11.2018, 21.11.2018, 28.11.2018, 27.12.2018 колегія суддів оцінює критично, оскільки лише квитанції від 15.08.2018 №17835, від 23.08.2018 №17902, від 21.09.2018 №18108, від 01.10.2018 №18188, від 18.10.2018 №18337, від 25.10.2018 №18431, від 16.11.2018 №18612, від 21.11.2018 №18655, від 28.11.2018 №18708, від 27.12.2018 №18854 містять зазначення місяця та року, за які сплачується борг, відтак сума сплати за іншими квитанціями була зарахована в порядку погашення календарної черговості настання строків сплати відповідних сум.

Отже, отримавши розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій та добровільно їх не сплативши, вказана заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку, а тому висновок суду попередньої інстанції про обов`язок відповідача відшкодувати пенсійному фонду витрати на виплату і доставку пенсій, призначених працівникам відповідача відповідно до пунктів «б» частини першої статті 13 Закону №1788-XII, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки відсутні докази сплати заборгованості відповідача з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком №2 за період з січня до лютого 2018 року, з квітня 2018 та за жовтень 2020 року на загальну суму 112064,58 грн.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук