Справа № 520/2392/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 р. Справа № 520/2392/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021, по справі № 520/2392/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, щодо не відображення достовірних облікових даних в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, шляхом визначення суми переплати з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за звітний період з 30.05.2017 р. по 30.06.2020 р. у сумі 27137,44 грн.; зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом визначення суми переплат з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність у розмірі 27137,44 грн., сплачені ОСОБА_1 надмірно за звітний період з 30.05.2017 по 30.06.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України щодо не відображення достовірних облікових даних в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 , як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, шляхом визначення суми переплати з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за звітний період з 30.05.2017 по 30.06.2020 у сумі 27137,44 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України здійснити коригування відомостей в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 шляхом визначення суми переплат з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність у розмірі 27137,44 грн., сплаченій ОСОБА_1 надмірно за звітний період з 30.05.2017 по 30.06.2020.

Головне управління ДПС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про не врахування судом того, що позивач не має пільг по сплаті єдиного соціального внеску, є особою, яка провадить незалежну професійну діяльність адвокатом, тому зобов`язаний сплачувати єдиний соціальний внесок на загальних підставах. з 2017 по 2018 позивач самостійно подавала звітність про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного соціального внеску як фізична особа підприємець. У позивача був обов`язок нараховувати та сплачувати єдиний соціальний внесок, оскільки база нарахування єдиного внеску з 2017 по 2018 роки, як ФОП, за 2019 рік як фізичній особі, яка займається незалежною професійною діяльністю, була самостійно визначена платником.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, позивач 07.08.2020 звернулась до Головного управління ДПС у Харківській області із заявою від 04.08.2020 щодо проведення коригування в інтегрованій картці платника податків шляхом визначення суми переплати з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у період з травня 2017 по червень 2020 на суму, сплачену позивачем надмірно.

Головне управління ДПС у Харківській області листом від 23.09.2020 № 17102/ФОП/20-456-06-25 від 23.09.2020 повідомило позивача, що з 01.01.2021 буде діяти норма Закону України № 592-ІХ від 13.05.2020 «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників» на підставі якої позивач може бути звільнений від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок у розмірі не менше мінімального страхового внеску. В межах діючого законодавства у період з 30.05.2017 по 28.12.2018 позивач повинна була нараховувати та сплачувати єдиний внесок як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та як фізична особа-підприємець, з січня 2019 як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та як найманий працівник, а з 01.01.2021 позивач має право бути платником єдиного внеску на умовах, визначених Законом України № 592-ІХ від 13.05.2020.

Не погодившись із такою відповіддю позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сплата єдиного внеску особами, які провадить незалежну професійну діяльність та які одночасно перебувають у трудових відносинах, чи є фізичними особами-підприємцями, спричиняє подвійну його сплату, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 865 від 13.01.2011, та з 2012 перебуває на обліку як самозайнята особа.

Протягом зазначеного періоду з 30.05.2017 по 30.06.2020 позивач дохід від провадження незалежної професійної адвокатської діяльності не отримувала.

У період з 30.05.2017 по 27.12.2018 позивач була зареєстрована як фізична особа- підприємець, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.05.2017.

У ході судового розгляду встановлено, що позивачем у вказаний період сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не менше розміру мінімального страхового внеску від здійснення діяльності за КВЕД 69.10 «Діяльність у сфері права», що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями.

З січня 2019 по теперішній час ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах із БЛАГОДІЙНОЮ ОРГАНІЗАЦІЄЮ "БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД" ПРАВО НА ЗАХИСТ", яким сплачено єдиний соціальний внесок із заробітної плати позивача у розмірі не менше мінімального, що підтверджується довідкою БЛАГОДІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ "БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД" ПРАВО НА ЗАХИСТ" від 16.12.2020 № 713, витягом з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-7.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що у спірний період з 30.05.2017 по 30.06.2020 позивачем здійснювалась сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не менше розміру мінімального страхового внеску як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність адвокат, про що надано відповідні квитанції.

Відповідно до п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, платниками єдиного внеску є:

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Отже, законодавцем розмежовані платники єдиного внеску на фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, є різними платниками єдиного внеску.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 30.07.2017 по 27.12.2018 була платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, який обрав спрощену систему оподаткування, тобто є платником єдиного внеску в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною 1 ст. 5 вказаного Закону визначено, що облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених, зокрема, у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інших нормативно-правових актів розроблено Порядок обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.11.2014 року № 1162, який поширюється на платників єдиного внеску, зазначених у пунктах, зокрема, 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464.

Так, спірним у даній справі є питання оплати позивачем єдиного внеску за двома підставами, а саме як фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, та особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачається порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами - підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

При цьому аналіз пунктів 1, 2 розділу ІІІ Порядку № 1162 вказує на те, що цим Порядком не передбачено для контролюючого органу можливості самостійно взяття на облік як платників єдиного внеску осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності. Взяття такої особи на облік платників єдиного внеску можливе виключно за її заявою.

Пунктом 4 розд. VI Порядку № 1162 визначено, що фізична особа, зареєстрована як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, але не перебуває на обліку чи знята з обліку в контролюючому органі, обліковується в реєстрі страхувальників як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, з ознакою «платник не подав заяви для взяття на облік».

Слід зауважити про наявність колізії між положеннями нормативно-правових актів різної юридичної сили, а саме: приписи пункту 16 розділу ІV Порядку № 435, яким передбачено обов`язок формування та подання звіту фізичною особою підприємцем, з ознакою незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

При цьому, положення п. 16 розд. IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО на загальній системі оподаткування, ФО на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізична особа підприємець, з ознакою незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

За наявного існуючого правового регулювання взяття та перебування на обліку платника єдиного внеску фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності не передбачено.

Підзаконний нормативно-правовий акт спеціальної облікової політики в частині визначення такої категорії платників єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності не відповідає ст. 4 Закону України № 2464-VI.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у рішення від 02.09.2019, яке було залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у зразковій справі № 520/3939/19 (Пз/9901/10/19).

Так, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, нарахування та сплата єдиного соціального внеску позивачем як фізичною особою - підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, та особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, є подвійною його сплатою.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що у вказаний період з 30.05.2017 по 28.12.2018 у позивача виникла переплата зі сплати єдиного соціального внеску на суму 15460,72 грн.

Стосовно спірного період з 01.01.2019 по 30.06.2020 колегія суддів виходить з наступного.

Так, із матеріалів справи встановлено, що у вказаний період позивач перебуває у трудових відносинах із БЛАГОДІЙНОЮ ОРГАНІЗАЦІЄЮ "БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД" ПРАВО НА ЗАХИСТ", яким сплачено єдиний соціальний внесок із заробітної плати позивача у розмірі не менше мінімального.

Доказів отримання позивачем у вказаний період доходів від підприємницької діяльності не встановлено.

Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 27.11.2019 року по справі № 160/3114/19 (провадження № К/9901/25439/19), відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які є самозайнятими особами та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Слід вказати, що наявність у позивача свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

Крім того, факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби також не змінює наведеного, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у вказаний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивача переплати зі сплати єдиного соціального внеску у період з 01.01.2019 по 30.06.2020 у розмірі 11676,72 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тлумаченні положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, а також особами, які є фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування, та мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та є невірними, оскільки такий підхід спричиняє подвійну сплату єдиного внеску, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідності їх задоволення.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 по справі № 520/2392/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий