Справа № 120/1348/21-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1348/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Віятик Наталія Володимирівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

14 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Іваненко Т.В. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Райгородоської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, в якому просила:

- визнати дії Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області щодо відмови у зберіганні, нарахуванні та виплаті їй середньої заробітної плати з 18.11.2020 на період працевлаштування, але не більше шести місяців, у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» - протиправними;

- зобов`язати Райгородську сільську раду Гайсинського району Вінницької області здійснити на період працевлаштування нарахування та виплату середньомісячної заробітної плати у відповідності з ч.2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» але не більше як за шість місяців, починаючи з 18.11.2020 та закінчуючи 18.05.2021.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу позивача - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

В свою чергу позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому просить не приймати до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві як безпідставні.

У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно копії трудової книжки НОМЕР_1 , згідно розпорядження сільського голови Коржівської сільської ради Немирівського Вінницької області №3 від 10.03.1995 ОСОБА_1 прийнята на роботу головним бухгалтером централізованої бухгалтерії Коржівської сільської ради.

23.04.1998 відповідно рішення 1 сесії 23 скликання Коржівськоі сільської ради ОСОБА_1 обрана секретарем Коржівськоі сільської ради Немирівською Вінницької області.

31.03.2002 обрана головою Коржівської сільської ради.

11.12.2016 відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Коржівська сільська рада увійшла до складу Райгородської сільської об`єднаної територіальної громади Немирівського району Вінницької області.

29.12.2016 рішенням І сесії І скликання Райгородської сільської ради Немирівського району Вінницької обласні, на ОСОБА_1 покладено обов`язки старости до проведения перших виборів старост на території юрисдикції Райгородської об`єднаної територіальної громади

17.11.2020 відповідно рішення І сесії VIIІ скликання Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області повноваження ОСОБА_1 , як старости, було припинено на підставі п.п 4 п. 2 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад».

Позивач вказує, що 26.11.2021 стала на облік в Немирівській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості, тобто отримала статус безробітної, що підтверджується довідкою №1 5.02-35/59 від 03.02.202 1.

Не погоджуючись щодо порядку її звільнення, а саме ненадання пропозицій щодо працевлаштування, відмови у виплаті середньої заробітної плати за 6 місяців, 29.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до Райгородської сільської ради із заявою, в якій просила привести її звільнення у відповідність до чинного законодавства.

Листом № 02/19-90 від 04.01.2021, відповідач повідомив позивача, що до внесення змін щодо статусу старости за Законом України від 16.07.2020 року № 805-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства» ст. 54-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» містила положення про поширення на старосту гарантій діяльності депутатів місцевих рад. Однак після внесення таких змін посада старости втратила статус виборної і відповідно на старост вже не розповсюджувались вказані гарантії. Таким чином підстав для виплати середньої заробітної плати згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» немає.

29.01.2021 позивач знов звернулась до відповідача із проханням надати інформацію щодо наявності посад, які були вакантні станом на 17.11.2020 (день звільнення), які відповідали критеріям її попередньої посади з відповідним рівнем заробітної плати. У разі неможливості працевлаштування виплатити їй заробітну платні у відповідності ч.2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Позивач вказує, що станом на 16.02.2021 відповідь на її заяву не отримувала, у зв`язку із чим звернулась з цим позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на день звільнення позивача з посади старости Райгородської сільської ради, для старост не передбачені законодавчі гарантії охорони їх трудових та інших прав як депутатів місцевих рад. надання ОСОБА_1 попередньої чи рівнозначної їй роботи (посади) не є законодавчо передбаченим обов`язком Райгородської сільської ради.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовані Законом України від 07.06.2001 № 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно статті 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

За визначенням, що міститься у ст. 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради визначено Законом України "Про статус депутатів місцевих рад".

Частиною другою статті 33 вищевказаного Закону передбачено, що депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету.

Ст. 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" унормовано, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Ст. 14-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", в редакції чинній на момент призначення позивача виконуючим обов`язки старости, визначено, що у селах, селищах, визначених за рішенням місцевої ради об`єднаної територіальної громади, утвореної відповідно до Закону України "Про добровільне об`єднання територіальних громад", за винятком її адміністративного центру, обирається староста на строк повноважень місцевої ради. Староста є посадовою особою місцевого самоврядування.

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо статусу старости села, селища" від 09.02.2017 № 1848-VIII, Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" доповнено статтею 54-1 за змістом частини четвертої якої на старост поширюються гарантії діяльності депутатів місцевих рад, передбачені Законом України "Про статус депутатів місцевих рад", якщо інше не встановлено законом.

Статтею 118 КЗпП України передбачено гарантії для працівників, обраних на виборні посади, відповідно до якої працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, орган.

Під рівноцінною роботою (посадою) слід розуміти роботу (посаду), не нижче за кваліфікацією чи посадою, за якою особа працювала до обрання на виборну посаду (відповідного голови/секретаря).

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на час призначення ОСОБА_1 на посаду старости, така посада була виборною посадою органів місцевого самоврядування, а відтак на останнього поширювалися гарантії діяльності депутатів місцевих рад, передбачені Законом України "Про статус депутатів місцевих рад", якщо інше не встановлено законом, зокрема, в частині збереження робочого місця або середньої заробітної плати на період працевлаштування, але не більше шести місяців, у разі неможливості надання відповідної роботи (посади) такій особі. Однак, на момент звільнення позивача, у зв`язку із внесеними змінами до законодавства, посада старости втратила статус виборної і відповідно на старост вже не розповсюджувались вказані гарантії.

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що ОСОБА_1 , на момент звільнення 17 листопада 2020 року, в силу дії приписів Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні" та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення виборчого законодавства" від 16.07.2020 №805-ІХ, не мала статусу ні сільського голови, ні депутата сільської ради, ні особи до них прирівняної. Отже на неї не могли поширювалися вимоги ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" та ст.118 КЗпП України.

Водночас слід зазначити, що на час призначення позивача на посаду старости, діяла редакція Закону №280/97-ВР від 08.10.16 р., в якій взагалі була відсутня ст. 54-1, в свою чергу на момент припинення повноважень ОСОБА_1 , діяла редакція Закону №280/97-ВР від 23.07.20 р., в якій також відсутня норма щодо поширення на старост відповідних гарантій.

Колегія суддів переконана, що відповідачем правомірно не була здійснена виплата середньої заробітної плати позивачу на період працевлаштування, але не більше шести місяців, у разі неможливості надання відповідної роботи (посади), оскільки на момент покладення на позивача обов`язків старости (29.12.2016) та момент припинення повноважень старости (17.11.2020), була відсутня норма, що надавала право на грошову виплату.

Окрім того, судом встановлено, що у трудовій книжці ОСОБА_1 відсутня інформація про звільнення позивача з посади бухгалтера у зв`язку із обранням на виборчу посаду секретаря Коржівської сільської ради Немирівського району Вінницької області.

Суд також зважає на те, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За вказаних вище обставин, оскільки станом на 17.11.2020 року ані Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ані Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» не містили положень, за якими посада старости зберігала статус виборності та відповідно на неї розповсюджувались депутатські гарантії, в даному випадку, правовідносини набули статусу спірних з моменту звільнення позивача з посади старости, тобто станом на 17.11.2020 року.

Таким чином колегія суддів вважає, що дії відповідача, як суб"єкта владних повноважень відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Іваненко Т.В. Граб Л.С.