Справа № 440/5505/20
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 р.Справа № 440/5505/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2020, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 05.11.20 по справі № 440/5505/20

за позовом ОСОБА_1

до Фонду соціального захисту інвалідів

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Фонду соціального захисту інвалідів, в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність Фонду соціального захисту інвалідів щодо не належного розгляду звернення ОСОБА_1 , як інваліда війни, від 15.09.2020; визнати протиправною бездіяльність Фонду соціального захисту інвалідів щодо не вжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 , як інваліда війни, від 15.09.2020; визнати протиправною бездіяльність Фонду соціального захисту інвалідів щодо не перенаправлення за належністю відповідному органу чи посадовій особі звернення ОСОБА_1 від 15.09.2020 до повноважень якої входить вирішення, викладених питань у зверненні згідно вимог пункту 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян"; визнати протиправною бездіяльність Фонду соціального захисту інвалідів щодо не надання роз`яснення порядку оскарження прийнятого рішення у відповіді від 24.09.2020 за вих. №06-01/10-2043/06-03 згідно вимог статті 15 Закону України "Про звернення громадян"; зобов`язати Фонд соціального захисту інвалідів повторно розглянути звернення ОСОБА_1 , як інваліда війни, від 15.09.2020 та вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом; зобов`язати Фонд соціального захисту інвалідів подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Фонду соціального захисту інвалідів щодо не перенаправлення за належністю звернення від 15.09.2020 до відповідного органу чи посадової особи, згідно вимог п.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян". Зобов`язано Фонд соціального захисту інвалідів повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 15.09.2020 та вжити заходи реагування з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Фонд соціального захисту інвалідів подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 року в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що 15.09.2020 року до Фонду надійшло електронне звернення ОСОБА_1 щодо порушення головою Центрального правління Всеукраїнської громадської організації осіб з інвалідністю «Українське товариство сліпих» Більчичем В.М. вимог частини другої статті 16 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР. Фонд, ознайомившись із даним зверненням, у відповідності до Закону № 393/96-ВР, листом від 24.09.2020 №06-01/10-2043/06-03 у межах своїх повноважень надав відповідь позивачу. Стверджує, що питання, які порушені у даному зверненні, не відносяться до компетенції та не входять до повноважень Фонду. Наголошує, що наведене питання у зверненні віднесено до компетенції як уповноваженої особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, так і представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано роз`яснення та нормативного обґрунтування, чому саме звернення позивача повинно бути направлено до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Вказує, що звернення позивача було направлено до Фонду без підтверджуючих доказів (документів) та не містить необхідних даних для його переадресації за належністю, а також підпису заявника. Стверджує, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не підлягають розгляду звернення не підписані автором, а також Уповноважений не може розглядати письмові звернення без підпису, направлені за електронну адресу (електронні звернення), що свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо неналежного оцінювання доказів, наслідком чого стало порушення норм матеріального права, зокрема статті 7 Закону № 393/96-ВР.

Позивач по справі не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 15.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до Фонду соціального захисту інвалідів із зверненням, у якому просив в межах повноважень ініціювати та поставити на контроль складання адміністративного протоколу відносно голови ЦП УТОС ОСОБА_2 ; ініціювати притягнення до відповідальності голови ЦП УТОС ОСОБА_2 за системне порушення ст.16 Закону України «Про звернення громадян»; копію звернення перенаправити до Генеральної прокуратури України для реагування у зв`язку з системним порушенням прав ОСОБА_1 та порушення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Листом від 24.09.2020 за вих. №06-01/10-2043/06-03 Фонд соціального захисту інвалідів проінформував ОСОБА_1 , що у відповідності до Положення про Фонд питання, порушені у зверненні, не віднесені до повноважень Фонду. Роз`яснено, що контроль за дотриманням законодавства про звернення громадян згідно зі статтею 28 Закону відповідно до своїх повноважень здійснюють Верховна Рада України, народні депутати України, Президент України, Кабінет Міністрів У країни, Уповноважений з прав людини Верховної Ради України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі комітети, депутати місцевих рад, а також міністерства, інші центральні органи виконавчої влади щодо підпорядкованих їм підприємств, установ та організації. Зазначено, що за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення незаконна відмова у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення Закону України «Про звернення громадян» тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти-п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Пунктом 8-1 статті 255 Кодексу передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212-3 (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Посилаючись на неналежний розгляд та безпідставність щодо не забезпечення належного розгляду Фондом соціального захисту інвалідів звернення ОСОБА_1 від 15.09.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не дотримано вимоги ст.7 Закону України "Про звернення громадян", оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідно до вимог ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян" звернення ОСОБА_1 перенаправлено відповідачем вказаному органу за належністю, а також докази того, що заявника було повідомлено про це. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не перенаправлення за належністю звернення від 15.09.2020 до відповідного органу чи посадової особи, згідно вимог п.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян"; зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 15.09.2020 та вжити заходи реагування з урахуванням висновків суду. Стосовно інших позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Фондом соціального захисту інвалідів рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України, наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення, урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 року №393/96-ВР.

За приписами ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст.3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Усне звернення викладається громадянином на особистому прийомі або за допомогою засобів телефонного зв`язку через визначені контактні центри, телефонні "гарячі лінії" та записується (реєструється) посадовою особою.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Частиною 1 ст.7 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями (ч.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян").

Відповідно до приписів ст.15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно зі ст.19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Аналіз вищевказаних норм вказує, що звернення, яке відповідає вимогам Закону України "Про звернення громадян", повинно бути прийнято, всебічно та повно розглянуто у встановлені законом строки, та за наявності для того підстав, суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого входить вирішення спірного питання, повинен вжити усіх передбачених законом заходів для поновлення порушеного права особи та усунення причин та умов, які сприяли порушенням. За загальним правилом звернення громадян підлягають розгляду тим суб`єктом, якому вони адресовані. Якщо вирішення порушеного у зверненні питання не належить до повноважень відповідного органу, він повинен переслати його за належністю і повідомити про це громадянина, який подав звернення, для чого встановлено п`ятиденний строк.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.12.2018 року у справі №804/9185/15.

За обставинами справи, 15.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Фонду соціального захисту інвалідів із зверненням, у якому просив в межах повноважень ініціювати та поставити на контроль складання адміністративного протоколу відносно голови ЦП УТОС ОСОБА_2 ; ініціювати притягнення до відповідальності голови ЦП УТОС ОСОБА_2 за системне порушення ст.16 Закону України «Про звернення громадян»; копію звернення перенаправити до Генеральної прокуратури України для реагування у зв`язку з системним порушенням прав ОСОБА_1 та порушення ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Листом від 24.09.2020 року за вих. №06-01/10-2043/06-03 Фонд соціального захисту інвалідів проінформував ОСОБА_1 , що у відповідності до Положення про Фонд питання, порушені у зверненні, не віднесені до повноважень Фонду. Зазначено, що згідно статті 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, незаконна відмова у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення Закону України «Про звернення громадян» тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти-п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Пунктом 8-1 статті 255 Кодексу передбачено, що у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або - представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212-3 (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Таким чином, позивачу повідомлено, що порушені ним у зверненні питання не входять до повноважень Фонду соціального захисту інвалідів.

Відповідно до п. 1, 5 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 року №129 (далі по тексту Положення), Фонд соціального захисту інвалідів (далі Фонд) є неприбутковою бюджетною установою, діяльність якої спрямовується, координується та контролюється Міністерством соціальної політики України (далі Мінсоцполітики).

Основними завданнями Фонду є: 1) фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю в Україні; 2) забезпечення в межах своїх повноважень реалізації заходів щодо зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, зокрема створення робочих місць.

Повноваження Фонду визначені пунктом 6 вказаного Положення.

Підпунктом 24 п.6 Положення передбачено, що Фонд відповідно до покладених на нього завдань розглядає звернення громадян, підприємств, установ та організацій з питань, пов`язаних з діяльністю Фонду.

Таким чином питання, які заявник ставить у своєму зверненні, а також дії, які ОСОБА_1 просить вчинити Фонд соціального захисту інвалідів, не пов`язані з діяльністю Фонду та не відносяться до повноважень останнього, а тому звернення ОСОБА_1 не підлягало розгляду та вирішенню Фондом.

Разом з тим, встановивши, що порушене у зверненні ОСОБА_1 питання не належать до компетенції Фонду, відповідачем у порушення вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про звернення громадян" не було визначено органу чи посадової особи, до повноважень якої відносяться питання, порушені у зверненні ОСОБА_1 , та в термін не більше п`яти днів вказане звернення ОСОБА_1 не було переслане за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входять питання, порушені ОСОБА_1 у його зверненні від 15.09.2020 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що звернення позивача було направлено до Фонду без підтверджуючих доказів (документів) та не містить необхідних даних для його переадресації за належністю, а також підпису заявника, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки зазначене не було підставою для прийняття оскаржуваного рішення та не було покладено в його основу.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надано роз`яснення, чому саме звернення позивача повинно бути направлено до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції надано належне нормативно-правове обгрунтування даному питанню. Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що вказане питання віднесено до компетенції як уповноваженої особи Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, так і представників Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Аналогічне твердження, з посиланням на п.8 ст.255 КУаАП, міститься і в листі Фонду від 24.09.2020 за вих. №06-01/10-2043/06-03.

Стосовно доводів апелянта про те, що Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини не підлягають розгляду звернення, не підписані автором, а також Уповноважений не може розглядати письмові звернення без підпису, направлені за електронну адресу (електронні звернення), то колегія суддів зазначає, що такі доводи не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки не стосуються спірних правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності протиправної бездіяльності відповідача щодо не перенаправлення за належністю звернення від 15.09.2020 до відповідного органу чи посадової особи, згідно вимог п.3 ст.7 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження, надано не було.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 15.09.2020 та вжити заходи реагування з урахуванням висновків суду.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки відповідно до п.2 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію і дана справа відноситься до справ незначної складності, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 по справі № 440/5505/20 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 13.09.2021 року