Справа № 620/2123/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2123/21 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу його роботи, що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк військової служби з 02.11.1972 по 07.01.1975, що складає 2 роки 2 місяці 05 днів; половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті з 01.09.1975 по 01.07.1979, що складає 1 рік 11 місяців 00 днів.

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області по зменшенню з 90% до 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 при проведенні перерахунку згідно з довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36 -728.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-728, починаючи з 19 лютого 2020 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Позов обґрунтовано тим, що не зарахування до стажу роботи строку військової служби з 02.11.1972 по 07.01.1975, та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, а також дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області по зменшенню з 90% до 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при проведенні перерахунку є протиправними, та такими, що не грунтуються на законі та порушують його права і соціальні гарантії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що зарахування стажу роботи на посаді судді строку військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі жодним чином не впливає на обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання.

На думку апелянта, з огляду на висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016, згідно з якими у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Окрім того, апелянт звертає увагу на те, що Верховним Судом, зокрема постанові від 27.02.2018 у справі №127/20301/17 встановлено право на зарахування стажу роботи на посаді судді строку військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі до стажу, що дає право на відставку.

Також, Верховний Суд, як зазначає апелянт, неодноразово висловлював позицію щодо необхідності збереження розміру відсотку при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Оскільки відсоткове значення 90% було визначено при призначенні щомісячного довічного грошового утримання, тому вказаний відсоток має бути незмінним, та повинен бути сталим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується за роки роботи тільки на посаді судді, період строкової служби, половину строку навчання та роботу на посаді слідчого неможливо враховувати як суддівський стаж.

Крім того, пенсійний орган звертає увагу на те, що неможливо використовувати для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання одночасно складові, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання різними нормативними актами.

06 вересня 2021 року на адресу суду апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Інші сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 № 1515-VIII ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у зв`язку з виходом у відставку.

На даний час, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, обчислене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016.

21 лютого 2020 року Територіальним управлінням державної судової адміністрації України у Чернігівській області позивачу видана довідка № 03/36-728 про суддівську винагороду в розмірі 113508 грн для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, Рішення Коституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Листом Головним управлінням ПФУ в Чернігівській області від 03.03.2020 №2500-0334-8/5974 повідомлено про відсутність у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі вищевказаної довідки.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №620/2371/20, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-728 про розмір суддівської винагороди станом на 01 січня 2020 року починаючи з 19 лютого 2020 року, з врахуванням фактично проведених за даний період виплат.

На виконання вказаного рішення, пенсійним фондом було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, та листом від 30.12.2020 №5311-5684/М-02/8-2500/20 повідомлено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 складає 56754 грн (113508х50%).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 50% суддівської винагороди, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для застосування розміру 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивач, немає підстав, оскільки розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді по Закону №2453-VI, а розмір суддівської винагороди - по Закону №1402-VIII, оскільки такий перерахунок ставить суддів, які вийшли або вийдуть у відставку по Закону №1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI, так як Закон №2453-VI передбачав, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді за 20 років, а Закон №1402-VIII - 50 відсотків за 20 років суддівського стажу.

Крім того, оскільки зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання, проходження строкової служби та роботу на посаді слідчого, з метою обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання, чинним законодавством не передбачене, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Колегія суддів не погоджується у повній мірі з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII).

У той час, згідно абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Враховуючи, що на момент виходу позивача у відставку діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон №2453-VI), тому слід застосовувати його норми під час вирішення питання щодо зарахування до стажу його роботи, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк військової служби та строк навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі.

У відповідності до частини третьої статті 141 Закону № 2453-VI (у редакції до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016, тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції чинній до 28 березня 2015 року), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі - Указ №584/95), (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Аналіз зазначених норм свідчить, що до стажу роботи особи, що дає право на призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає врахуванню половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 02.11.1972 по 07.01.1975 (2 роки 2 місяці 05 днів) позивач проходив строкову військову службу в лавах Радянської Армії (військовий квиток серії НОМЕР_1 ).

Крім того, у період з 01.09.1975 по 01.07.1979 позивач навчався за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті (половина строку навчання становить - 1 рік 11 місяців 00 днів).

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби та половини терміну навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

У зв`язку із зазначеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції протиправно відмовив у задоволенні вимог позивача щодо зарахуваня до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання, календарного періоду проходження строкової військової служби та половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі за денною формою.

Щодо позовних вимог про зменшення з 90% до 50% розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 при проведенні перерахунку згідно з довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36 -728, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII (чинного на час подання відповідної заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання) у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно частини п`ятої ст. 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

При цьому, згідно з пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак, Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 зазначив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 16 червня 2020 року у зразковій справі №620/1116/20 (провадження Пз/9901/5/20).

Крім того, Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловлював правовий висновок, відповідно до якого правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що саме з 19.02.2020, з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII.

Вказані обставини були підтверджені і під час вирішення справи №620/2371/20, за наслідками розгляду якої зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-728 про розмір суддівської винагороди станом на 01 січня 2020 року починаючи з 19 лютого 2020 року, з врахуванням фактично проведених за даний період виплат.

У той час, після проведення перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області від 21.02.2020 № 03/36-728 відсоткове значення склало 50%, а не 90%, як зазначає апелянт.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% сум грошового забезпечення згідно постанови Носівського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2017 року по справі № 740/4601/16, якою призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці саме в розмірі 90% грошового утримання.

При цьому, на даний час, стаж роботи, який дає право на встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у позивача становить - 17 років 1 місяць 5 днів на посадах судді, та 20 років 0 місяців 10 днів на слідчих посадах.

У той же час, позивач просить здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у розмірі саме 90% з огляду на те, що відсоткове співвідношення вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання у відставці стосовно суддівської винагороди судді, є сталим, так як визначається на день призначення щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Суд звертає увагу на те, що вказана норма неконституційною не визнавалась.

У даному випадку, Законом №1402-VIII встановлено новий, інший підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, а тому всім суддям, незалежно від дати виходу у відставку, утримання підлягає розрахунку згідно із положеннями саме Закону №1402-VIII.

Проведення розрахунку довічного грошового утримання суддям, які виходили у відставку до набрання чинності Законом №1402-VIII, із застосуванням положень такого Закону, а також Закону №2453-VI призведе до того, що утримання таких суддів буде значно більшим за своїм розміром ніж те, яке зможуть отримати судді, які підуть у відставку за Законом №1402-VIII.

Відтак, перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, та до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів.

Тобто, судді, які виходили у відставку до 30 вересня 2016 року, не розраховували і не могли розраховувати на поширення на них нового розміру довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки не працювали за «новими правилами», не отримували суддівську винагороду в розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII. Водночас рівень довічного грошового утримання, який вони отримують за «старими» правилами, не є меншим ніж той, який був їм забезпечений до цього, та відповідає попередньому рівню оплати їх праці.

Відтак, розмір довічного грошового утримання з розрахунку 50% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді є співмірним та відповідає приписам пункту 6.4 Європейської хартії про Закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, відповідно до якого статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку з посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, має право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді.

Колегія суддів звертає увагу, що постанова Носівського районного суду Чернігівської області від 22 березня 2017 року по справі № 740/4601/16 закінчила свою дію, як така, що діяла до внесення змін у законодавство, а саме: до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII та до набуття чинності рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020 №620/2371/20, в ході виконання якого були застосовані норми чинного на момент його виконання правового регулювання.

Посилання позивача на правові висновки судів касаційної інстанції, що висловлені у справах №№240/5401/18, 766/7021/17, 686/9208/17, 732/48/15, 523/4930/15 колегія суддів відхиляє, оскільки вони висловлені у інших спірних правовідносинах та за зовсім іншого правого регулювання.

Зокрема, у справах №766/7021/17 та № 686/9208/17 спір стосувався зменшення відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону №2453-VI у зв`язку із внесенням змін до законів, на підставі яких позивачам було призначено грошове утримання, та із іншим обрахунком трудового стажу, а у справах №№732/48/15, 523/4930/15 спір стосувався пенсій державних службовців.

Враховуючи, що у даній справі спірні правовідносини є суттєво іншими, оскільки пов`язані із прийняттям нового Закону та його застосуванням згідно ухваленого Конституційним Судом рішення, тому не можуть застосовуватись при вирішенні спірних правовідносин.

Таким чином, перерахунок позивачу проведений відповідно до норм чинного, на час проведення перерахунку, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці законодавства у відповідності до приписів статті 142 Закону № 1402-VIII.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%.

Відтак, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу вимог частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, строк військової служби з 02.11.1972 по 07.01.1975, що складає 2 роки 2 місяці 05 днів та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - Харківському юридичному інституті з 01.09.1975 по 01.07.1979, що складає 1 рік 11 місяців 00 днів.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук