Справа № 554/5109/21
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 14.09.2021 Справа № 554/5109/21
ОКТЯБРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ПОЛТАВИ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 вересня 2021 року м. Полтава Справа № 554/5109/21

Октябрський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Савченка А. Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора з реагування патрульної поліції сектору реагування поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 3 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції Щербини Олександра Миколайовича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в :

27 травня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до інспектора з реагування патрульної поліції сектору реагування поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшого сержанта поліції Щербини О. М. (далі - відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - відповідач 2, ГУНП в Полтавській області), у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову серії БАБ № 208871 від 15 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Історія справи

Ухвалою суду від 01 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 14 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 554/5109/21, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 15 травня 2021 року відповідачем 1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 208871, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та застосовано до неї стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. На переконання позивача, оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена відповідачем 1 з численними порушеннями вимог чинного законодавства України та з повною невідповідністю суті правопорушення фактичним обставинам справи, а розмір накладеного стягнення не відповідає санкціям ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126КУпАП. Вказувала, що оскаржувана постанова не містить жодного доказу на підтвердження того, що вона керувала автомобілем, будучи непристебнутою паском пасивної безпеки, оскільки автомобіль відповідача 1 рухався позаду її автомобіля, у зв`язку з чим, взагалі невідомо, яким чином було виявлено наявність інкримінованого їй правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Також стверджувала, що в оскаржуваній постанові відповідачем 1 було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, однак, при викладенні суті адміністративного правопорушення останнім було описано об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф, що відповідає санкції ч. 2 ст. 126 КУпАП. Позивач наголошувала на тому, що висновок інспектора поліції про відсутність у неї права керування транспортним засобом категорії "В" є надуманим та безпідставним, оскільки таке право позивач має з 02 грудня 2016 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією посвідчення водія серії НОМЕР_1 , яке, в свою чергу, є дійсним. Інформація про наявність та дійсність зазначеного посвідчення водія також підтверджується і відомостями з офіційного веб-сайту Головного сервісного центру МВС України за посиланням https://opendata.hsc.gov.ua/check-driver-license. Окрім цього, вказувала, що під час розгляду справи вона неодноразово пояснювала відповідачу 1 про те, що в неї наявне посвідчення водія категорії "В", однак, станом на момент зупинки її транспортного засобу, при собі вона цього посвідчення не мала, оскільки через виниклу критичну ситуацію, що стосувалась здоров`я її бабусі, вона дуже поспішала, через що забула його вдома. А тому, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без права керування таким, суперечить дійсним обставинам справи. Також позивач стверджувала про порушення відповідачем 1 порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та порядку складення оскаржуваної постанови. Зокрема, зазначила, що під час розгляду справи їй не було роз`яснено її прав відповідно до ст. 268 КУпАП, а також не було надано жодних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем інкримінованих їй правопорушень.До того ж, позивач звертала увагу на те, що обставини, передбачені ст. 32 Закону України "Про національну поліцію", які б надавали підстави відповідачу 1 вимагати від позивача пред`явити посвідчення водія в момент зупинки її транспортного засобу були відсутні, оскільки після зупинки її автомобіля відповідач 1 взагалі не повідомив її про причину зупинки та, відповідно, про допущення нею порушення Правил дорожнього руху (далі - ПДР). Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення ПДР при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем 1 не надано, у тексті цієї постанови відсутні будь-які посилання на порушення ПДР взагалі. Позивач вважала оскаржувану постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки була винесена відповідачем 1 за відсутністю належних та допустимих доказів вчинення інкримінованих їй адміністративних правопорушень.

Відповідачі правом на подання відзиву на позов не скористалися.

За змістом ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

15 травня 2021 року інспектором з реагування патрульної поліції сектору реагування поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшим сержантом поліції Щербиною О. М.винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 208871 (далі - Постанова), відповідно до якої, 15 травня 2021 року, о 09 год 30 хв, ОСОБА_1 , в с. Павлівка Машівського району Полтавської області, керувала автомобілем ВАЗ 21011 ЗНГ, д. н. з. НОМЕР_2 , будучи не пристебнутою паском пасивної безпеки. Також при перевірці виявлено відсутність посвідчення водія, тобто ОСОБА_1 не мала права керувати транспортним засобом (а. с. 8).

Цією ж постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, а також застосовано до неї стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Вважаючи такі дії відповідача 1 протиправними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.10. ПДР, зокрема, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Підпунктом "в" п. 2.3 ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно з ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, зокрема, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців 1 та 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Висновки щодо правозастосування

З аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

При прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення останнє повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач керувала автомобілем ВАЗ 21011 ЗНГ, д. н. з. НОМЕР_2 , будучи не пристебнутою паском пасивної безпеки. Крім того, зі змісту Постанови вбачається, що вона не мала права керувати транспортним засобом взагалі. Однак, будь-які посилання на докази, на яких ґрунтується рішення відповідача 1 про вчинення позивачем інкримінованих їй адміністративних правопорушень у Постанові відсутні.

Жодних доказів на підтвердження викладених у Постанові обставин, відповідачем 1 не додано. Так само відповідачем 1 не надано суду заперечень проти позову та доказів, що їх підтверджують, а також доказів, що підтверджують факти вчинення інкримінованих позивачу адміністративних правопорушень.

Суд також враховує, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 31Закону України "Про національну поліцію", поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Водночас з матеріалів справи, а також зі змісту оскаржуваної постанови взагалі не зрозуміло, яким чином відповідачем 1 були виявлені та зафіксовані інкриміновані позивачу правопорушення. У графі 7 "До постанови додаються" не зазначено жодного доказу, а також інформації, які б підтверджували установлені при розгляді справи обставини та свідчили б про наявність в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121 та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Крім того, відповідно до п. 2 Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999 (далі - Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення; 2) охорони громадської безпеки та власності; 3) забезпечення безпеки осіб; 4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

Отже, лише фіксація саме вчинення позивачем інкримінованих їй адміністративних правопорушень, а не притягнення її до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем 1 адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 31 липня 2018 року у справі № 712/5675/17.

Оскаржувана постанова не може бути єдиним та беззаперечним доказом вчинення правопорушень позивачем, оскільки саме по собі описання адміністративних правопорушень не може бути належними доказами вчинення особою таких порушень. Така постанова по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованих правопорушень, яким передує фіксування цих правопорушень.

В матеріалах справи така фіксація чи інші докази правопорушень, передбачені ст. 251 КупАП, відсутні. Відповідачі у встановленому порядку та строки не надали ні відзива, ні жодних доказів вчинення позивачем правопорушень, хоча мали можливість реалізувати свої процесуальні права і довести правомірність своїх дій на стадії судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд вважає висновки, викладені відповідачем 1 у Постанові, про скоєння позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП припущеннями та такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини, з якими закон пов`язує настання даних подій, відповідачами не доведені.

Крім того, відповідно до змісту оскаржуваної постанови позивач, з-поміж іншого, не мала права керувати транспортним засобом, за що відповідачем 1 було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Водночас суд зазначає, що диспозиція ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством. Санкція ж цієї статті передбачає відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425 грн.

Натомість, за викладене інспектором поліції в оскаржуваній постанові порушення передбачена адміністративна відповідальність не за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а за ч. 2 ст. 126 КУпАП, відповідно до якої, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Норма ч. 1 ст. 126 КУпАП, яка зазначена відповідачем 1 у Постанові не має жодного відношення до інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення.Відповідач 1 здійснив неправильну кваліфікацію дій позивача. Натомість, норми КУпАП не передбачають можливості суду самостійно визначати кваліфікацію дій вчинених особою.

Таким чином, відповідачем 1 невірно визначено частину статті 126 КУпАП, за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, а відтак й накладено на неї стягнення, санкцією ч. 1 ст. 126 КУпАП взагалі не передбачено.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 з приводу того, що вимоги ст. 268 КУпАП в частині надання їй можливості знайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката відповідачем 1 дотримані не були, оскільки доказів протилежного під час розгляду цієї справи судом не встановлено.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені судом обставини та беручи до уваги те, що відповідачем 1 невірно накладено стягнення за адміністративне правопорушення, описане в Постанові, відповідачами взагалі не надано доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Окремо суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У цій справі наявні докази того, що відповідачі отримали як копію позову, так і ухвалу суду про відкриття провадження у справі. Однак відсутність будь-якого реагування на ці документи призводить до висновку про відсутність поважних причин неподання відзивів. Тому, керуючись вищевикладеною нормою, суд оцінює відсутність відзивів на цей позов, як фактичне визнання відповідачами позову.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має правоскасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, оскільки відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, суд дійшов висновку, що слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 454 грн і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до інспектора з реагування патрульної поліції сектору реагування поліцейської діяльності № 1 відділу поліції № 3 Полтавського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області старшого сержанта поліції Щербини Олександра Миколайовича (вул. Симоненка, 1, м. Карлівка, 39500), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36000, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Постанову серії БАБ № 208871 від 15 травня 2021 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складів адміністративних правопорушень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, 36000, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко