Справа № 300/3365/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" вересня 2021 р. справа № 300/3365/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення від 26.01.2021 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №04-12/115-20 від 02.03.2020 та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди, з 19.02.2020 на підставі вказаної довідки, з урахуванням фактично виплачених сум, -
ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, Головне управління ПФУ в області, ГУ ПФУ в області, Управління, орган пенсійного фонду, орган пенсійного забезпечення) про визнання протиправним рішення від 26.01.2021 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №04-12/115-20 від 02.03.2020 (надалі по тесту також оскаржуване рішення) та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% суддівської винагороди, з 19.02.2020 на підставі вказаної довідки, з урахуванням фактично виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він з 21.07.2016 набув статусу судді у відставці, перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в області, та отримував щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. У зв`язку із зміною з 01.01.2020 розміру складової суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач 16.04.2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №04-12/115-20 від 02.03.2020, виданої Івано-Франківським апеляційним судом. Втім, у проведенні такого перерахунку Управлінням відмовлено, у зв`язку з чим позивач оскаржив рішення органу пенсійного фонду у судовому порядку. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №300/2405/20 зобов`язано Головне управління ПФУ в області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/115-20, з урахуванням фактично виплачених сум. На виконання коментованого рішення суду від 16.11.2020 у справі №300/2405/20, органом пенсійного фонду проведено перерахунок грошового утримання ОСОБА_2 на підставі довідки №04-12/115-20 від 02.03.2020 у розмірі 56% (замість 86%) розміру суддівської винагороди із врахуванням суддівського стажу 23 роки. За доводами позивача, відсутні будь-які правові підстави для здійснення перерахунку грошового утримання виходячи із 56% розміру суддівської винагороди, оскільки у спірному випадку мало місце перерахунок, а не призначення довічного грошового утримання судді. Оскільки позивач вийшов у відставку до 30.09.2016, положення пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII (надалі по тексту також Закон №1402-VIII) на нього не поширюються. З наведених підстав просив позов задовольнити в повному обсязі.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 13.07.2021 (а.с.37-38) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
На виконання вимог ухвали суду від 13.07.2021, позивачем 19.07.2021, а відповідачем 26.07.2021 надано суду витребувані докази та письмові пояснення щодо обставин справи (а.с.43-58, 59-106).
Як слідує із змісту письмових пояснень і відзиву на позов відповідач не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема, ОСОБА_1 з 21.07.2016 призначено щомісячне довічне грошове утримання у відставці, виходячи із 86% розміру суддівської винагороди. Позивачу на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №300/2405/20 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/115-20 (посадовий оклад 115 610,00 гривень та доплата за вислугу років 69 366,00 гривень), після проведення якої розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача збільшився. При цьому, здійснюючи відповідний перерахунок довічного грошового утримання позивача, органом пенсійного фонду застосовано 56% розміру суддівської винагороди за правилами частини 3 статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII (чинними на час перерахунку).
За доводами відповідача рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIІІ зі змінами. Таким чином з 19 лютого 2020 року судді, які вийшли у відставку до набрання чинності Закону №1402-VIII, мають право на розрахунок щомісячного довічного грошового утримання за правилами положень Закону №1402-VIII. Відповідно до частини 3 стані 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Як пояснив відповідач, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VІII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку суперечить положенням статті 126 Конституції України. Відтак перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VІ. Крім того відповідач заперечив доводи позивача в частині обмеження його конституційних прав та обмеження рівня гарантій незалежності, зазначаючи, що внаслідок проведеного перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 16.11.2020, розмір такого утримання, з урахуванням відсоткового розміру суддівської винагороди, з якої обчислено довічне грошове утримання в значенні 56% склав 103 586,56 гривень від заробітку 184 976,00 гривень, тобто збільшився у порівнянні із розміром довічного грошового утримання позивача до проведення спірного перерахунку 47 723,81 гривень, виходячи з 86% суддівської винагороди. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , згідно записів у трудовій книжці позивача від 22.09.1975 (а.с.67-69), з 26.12.1992 зарахований на посаду народного судді Рожнятівського районного народного суду (запис №12), 02.12.1999 позивач обраний суддею Івано-Франківського міського суду безстроково (запис №15), 19.01.2011 позивач обраний на посаду судді Апеляційного суду Івано-Франківської області (запис №20).
Вказані обставини також підтверджуються поясненнями позивача та не заперечується відповідачем.
Відомості із наявного в матеріалах справи наказу в.о. голови Апеляційного суду Івано-Франківської області №03-04/141 від 20.07.2016 (а.с.76) вказують про виключення ОСОБА_1 із складу апеляційного суду з 21.07.2016 на підставі постанови Верховної Ради України від 05.07.2016 за №1434-VIII, про що вчинено відповідний запис у трудовій книжці позивача (зворотній бік а.с.69).
На підставі зави про призначення пенсії від 22.07.2016, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з липня 2016 року призначено ОСОБА_1 довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 за №4-рп/2016 (а.с.73, 78).
Івано-Франківським апеляційним судом позивачу видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №04-12/115-20 від 02.03.2020, згідно якої станом на 18.02.2020 його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 184 976,00 гривень, в тому числі: посадовий оклад 115 610,00 гривень та доплата за вислугу років 69 366,00 гривень (зворотній бік а.с.96).
Позивач, 16.04.2020, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі коментованої довідки Івано-Франківського апеляційного суду, втім органом пенсійного фонду відмовлено у здійсненні такого перерахунку (а.с.95).
Згідно приписів частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Встановлюючи обставини спірних правовідносин з`ясовано, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі №300/2405/20 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 18.05.2020 за №147/05, та зобов`язано орган пенсійного фонду здійснити позивачу, як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання згідно із довідкою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.03.2020 за №04-12/115-20, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій протоколів щодо перерахунку пенсії та розрахунків, до 26.01.2021 довічне грошове утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці становило 86% суддівської винагороди 47 723,81 гривень, однак надалі, в результаті здійсненого 26.01.2021 на виконання рішення суду (справа №300/2405/20) перерахунку довічного грошового утримання позивача, основний розмір такого утримання встановлено у розмірі 56% суддівської винагороди 103 586,56 гривень (а.с.78, 79, 82, 85, 87, 89, 90, 91, 94, 98, 101).
Обґрунтовуючи правомірність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджує про протиправне зменшення відповідачем відсоткового розміру його довічного грошового утримання з 86% до 56%, що свідчить про неврахування відповідачем різних підходів в обрахунку стажу судді та обчисленні розміру довічного грошового утримання за Законами України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII та від 07.07.2010 за №2453-VI.
На переконання позивача, застосування розміру довічного грошового утримання судді у відставці, встановленого Законом №1402-VIII погіршує його становище, що суперечить статті 58 Конституції України, а тому не може застосовуватись до ОСОБА_1 , оскільки у відставку позивач вийшов до 18.02.2020.
Так, виходячи зі змісту норм Закону №1402-VIII, під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання змінною величиною є лише розмір суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у особи вислуги років, є незмінним.
Позивач стверджує, що така його позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 16.10.2019, ухваленому в зразковій справі №240/5401/18. Відтак, ОСОБА_1 переконаний, що призначений йому розмір грошового утримання в значенні 86% при виході у відставку та надалі при перерахунку довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди, є незмінним. Разом з цим, стверджує, що обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання за приписами Закону №1402-VIII поширюється виключно на суддів, які підуть у відставку після 18.02.2020, тобто з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2020, яким встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою діючого судді, а у разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці здійснюється автоматично.
Зважаючи на вказані обставини та висновки, ОСОБА_1 просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до абзацу 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (в редакції чинній на час призначення позивачу грошового утримання) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Рішенням Конституційного Суду №4-рп/2016 від 08.06.2016 положення частини третьої статті 141 коментованого закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Пунктом 4 резолютивної частини рішення Конституційного Суду №4-рп/2016 від 08.06.2016 визначено наступний порядок виконання цього рішення, а саме: застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

Як уже з`ясовано судом ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання саме відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 за №4-рп/2016.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI втратив чинність, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 розділу XII Закону №1402-VIII від 02.06.2016, на підставі Закону №1402-VIII від 02.06.2016.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, Законом, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні є Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 за №1402-VIII (як зазначено вище по тексту Закон №1402-VІІІ).

У відповідності до частини 4 статті 142 вказаного Закону, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з частиною 5 статті 142 Закону №1402-VIII пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Приписами частини 3 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VI (надалі по тексту також Закон №2453-VI).

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону №2453-VI (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII).

При цьому, згідно із пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 за №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 за №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019, виключено зазначені вище пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII.

Надалі, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 за №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 за №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом за наслідком розгляду справи №300/2405/20 у рішенні від 16.11.2020 констатовано право позивача, після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.

Однак, суд вважає помилковими висновки ОСОБА_1 стосовно наявності обґрунтованих підстав для обчислення його перерахованого довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 86% розміру суддівської винагороди працюючого судді, зважаючи на таке.

Згідно із положеннями частини 3 статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Стверджуючи про необхідність проведення перерахунку свого щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, виходячи з 86% розміру суддівської винагороди, позивач вказує на незмінність відсоткового співвідношення грошового утримання, яке визначається на день його призначення та в обґрунтування своєї позиції посилається, поряд з іншим, на пункт 33 рішення Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 16.10.2019 по справі №240/5401/18.

Ознайомившись зі змістом вказаного рішення, судом встановлено, що таке ухвалено Великою Палатою Верховного Суду в результаті розгляду апеляційної скарги на рішення Верховного Суду, постановленого у зразковій справі за позовною заявою Особи до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій територіального управління ПФУ щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 83% до 70% сум грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2018 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії у основному розмірі 83% сум грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2018 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (надалі по тексту також Закон №2262-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, з урахуванням проведених виплат.

Суд звертає увагу ОСОБА_1 на відсутність підстав для врахування під час розгляду даної справи висновків Великої Палати Верховного Суду, сформованих за результатом розгляду зазначеної зразкової справи, оскільки по-перше, спір в межах вказаної справи виник у відносинах, що стосуються зменшення територіальним органом Пенсійного фонду України основного розміру пенсії до 70 відсотків відповідно до частини 2 статті 13 Закону №2262-ХІІ; по-друге, позивачем в межах коментованої справи є особа, якій призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Так, зі змісту рішення, ухваленого 16.10.2019 у зразковій справі №240/5401/18 вбачається, що Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що відсоткове співвідношення уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії, а отже застосування цього показника до перерахунку пенсії є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України. Однак, необхідно зауважити, що такий висновок Великої Палати Верховного Суду зумовлений наявністю порядку перерахунку призначених пенсій військовослужбовців, який урегульований нормами статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а також нормами постанов Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 та від 21 лютого 2018 року №103, що свідчить про безпідставність застосування статті 13 Закону №2262-ХІІ, яка регулює призначення пенсій, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Статтею 13 Закону №2262-ХІІ встановлено особливості призначення пенсії за вислугу років та її розмір, а приписами статті 63 цього ж Закону врегульовано порядок перерахунку раніше призначених пенсій виключно для військовослужбовців і прирівняних до них осіб.

З огляду на те, що відсотковий розмір пенсії визначено законодавцем виключно положеннями статті Закону про призначення пенсії, зважаючи на відмінність понять "призначення" та "перерахунок" пенсії, Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 11.09.2019 в зразковій справі №240/5401/18 виснувала відсутність підстав для застосування відсоткового співвідношення уже призначеної пенсії, установленого статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до її перерахунку.

Як уже зазначалось вище судом, відповідно до частини 3 статті 141 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Проаналізувавши приписи Закону №1402-VIII, в тому числі, і положення частини 3 статті 142 суд звертає увагу позивача на те, що з урахуванням висновків Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 за №2-р/2020, Законом не встановлено різних умов в частині застосування відсоткового розміру суддівської винагороди при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці при призначенні грошового утримання чи здійсненні його перерахунку.

Вказане, на переконання суду, також свідчить про наявність очевидних відмінностей у правовому регулюванні правовідносин, які виникли в межах даного спору, та правовідносин в межах зразкової справи, розгляд якої здійснив Касаційний адміністративний суд Верховного Суду 04.02.2019 та Велика Палата Верховного Суду 16.10.2019 що, у свою чергу, унеможливлює застосування судом висновків, викладених у рішеннях по справі №240/5401/18 під час вирішення даного спору.

Окрім цього, надаючи оцінку положенням пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 за №2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Втім ОСОБА_1 ігноруючи такий висновок Конституційного Суду України, у позовній заяві вказує на наявність у нього права на проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із 86% від заробітної плати працюючого судді.

Суд звертає увагу позивача на те, що перерахунок грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом №2453-VI.

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як це здійснює позивач.

Право судді у відставці на здійснення перерахунку розміру довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачає обчислення розміру такого утримання виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру заробітної плати працюючого судді, встановленого цим же Законом.

Разом з цим, визначена пунктом 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII можливість встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 відсотків суддівської винагороди (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді) передбачала обчислення розміру такого утримання відповідно до положень Закону №2453-VІ.

В контексті порушеного питання суд вважає врахувати наступні висновки по даній справі.

Дійсно Рішенням Конституційного Суду від 18.02.2020 за №2-р/2020 відновлено право колишніх суддів на перерахунок уже призначених їх щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці у зв`язку з підвищенням (введенням нового) розміру і складової суддівської винагороди на рівні умов та складових заробітної плати діючих суддів.

Разом з тим, як зазначено вище, розмір відсотку від суми винагороди, із якого обчислюється призначення утримання колишніх суддів, з дня виходу ОСОБА_1 у відставку (липень 2016 року) до дня звернення до відповідача за спірним перерахунок такого утримання (11.04.2021), змінювався.

Так, в редакції спеціалізованого закону, чинного на час виходу позивачем у вставку, утримання призначалася в розмірі від 80 до 90 відсотків суми суддівської винагороди (рішенням Конституційного Суду №4-рп/2016 від 08.06.2016; абзац 2 пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII). Надалі, положеннями частини 3 статті 142 нового Закону №1402-VIII таке значення визначено в розмірі 50% відповідної винагороди, втім без обмеження максимальним розміром.

На переконання суду таке зменшення відсоткового значення зумовлено значним збільшенням законодавчим органом грошового забезпечення діючих суддів. Збільшення розміру винагороди стало достатньо пропорційним до зменшення відсотка від суми заробітку для обчислення (призначення/перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді.

Втім, як свідчить судова практика в окремих випадках виникають обставини, за яких колишні суддів, які вийшли на пенсію до 30.09.2016 (до дня набрання чинності нового спеціалізованого закону в редакції Закон від 02.06.2016 за №1402-VIII), покликаючись на висновки, сформовані у інших судових справах (в тому числі суду касаційної інстанції), отримуючи на законних підставах нову довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів, розраховують на обчислення такого утримання у зв`язку із його перерахунком із урахуванням такої довідки в значенні 90% суми винагороди діючого судді.

Відтак, може скластися ситуація, за якої судді, які до подання у відставку займали одну і ту ж посаду в межах однієї інстанції, мають одну і ту ж вислугу років, одинакові встановлені законом доплати, матимуть різний розмір довічного грошового утримання, оскільки ті судді, які вийшли у відставку до 30.09.2016 претендуватимуть на значення від 80 до 90% (хоча їх винагорода, на час звільнення, не обчислювалося за правилами статті 135 №1402-VIII), а ті, що отримали право на пенсію після 30.09.2016 50%.

Суд переконаний, що таке правове регулювання спірних відносин не є справедливим по відношенні до суддів, що отримують право на відставку після 30.09.2016, та створюють дискримінацію у праві на належне пенсійне забезпечення однієї і тієї ж категорії громадян.

Визначення різних підходів до порядку обчислення розміру пенсійного забезпечення однієї категорії громадян порушує основоположний принцип судочинства рівність усіх громадян у своїх права перед законом, в тому числі у праві на справедливе встановлення пенсії, що закріплено в статтях 21, 24 Конституції України.

Виокремлення осіб (суддів) першої групи (в залежності від дати виходу у відставку) може призвести до здійснення в подальших перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з іншим розміром такого утримання, що ставить у нерівне становище з суддями другої виділеної вище групи (при однакових вихідних даних).

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 за №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

Аналогічний підхід до застосування норм права визначила Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 24.06.2020, ухваленій по справі №580/234/19 (провадження №К/9901/16845/19), в якій суд касаційної інстанції хоч і не надавав правову оцінку правовідносинам щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, однак визначився із одинаком підходом до визначення розміру виплати пенсій особам, в залежності від дати призначення їм відповідної пенсії.

Така ж проблематика суспільно-правових відносин (який відсоток обчислення пенсії від заробітку підлягає до застосуванню 70% чи 90%), станом на вересень 2021 року, існує і у справах щодо обчислення розміру пенсії колишніх прокурорських працівників на підставі нових довідок, в яких (після рішень Конституційного Суду 13.12.2019 за № 7-р(ІІ)/2019 і від 26.03.2020 у справі №6-р/2020) зазначаються нові (дійсні) дані про заробітну плату за прирівняною відповідною прокурорською посадою.

Так, Верховний Суд в останніх актуальних постановах від 08.09.2021 (адміністративне провадження № К/9901/13961/20) у справі №340/3185/19 (http://reestr.court.gov.ua/Review/99458809) та від 20.01.2021 (адміністративне провадження №К/9901/27613/20) у справі №640/1744/20 (http://reestr.court.gov.ua/Review/94264232), переглядаючи спори про не врахування органами пенсійного фонду при перерахунку пенсії колишніх прокурорських працівників з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, сформував правовий висновок, за змістом якого право на перерахунок призначеної пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку (звернення особи у встановленому порядку до відповідного суб`єкта владних повноважень). При цьому не має значення з настанням якої обставини позивач пов`язує право на перерахунок пенсії, оскільки як було зазначено судом вище, перерахунок призначеної пенсії працівникам органів прокуратури може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Такими чином, визнання неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII передбачає єдиний правомірний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та обґрунтовані підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону України №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-VІ.

Попри вказане, відхиляючи доводи позивача, в частині обмеження його конституційних прав та обмеження рівня гарантій незалежності, суд зазначає, що внаслідок проведеного відповідачем перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 16.11.2020 по справі №300/2405/20, розмір довічного грошового утримання позивача, з урахуванням відсоткового розміру суддівської винагороди, з якої обчислено довічне грошове утримання (56%) збільшився більш ніж вдвічі (103 586,56 гривень), у порівнянні із розміром довічного грошового утримання ОСОБА_1 , встановленого до проведення спірного перерахунку (47 723,81 гривень), виходячи із 86% суддівської винагороди (а.с.94, 101).

На переконання суду, визначений у розрахунку пенсії від 26.01.2021 розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який внаслідок проведеного на виконання рішення суду перерахунку становить 103 586,56 гривень у повній мірі забезпечить належне матеріальне утримання ОСОБА_1 як судді у відставці, та жодним чином не знизить рівень гарантій незалежності судді, його матеріального, соціального забезпечення.

За таких обставин, зважаючи на висновок суду про безпідставність доводів позивача стосовно сталого відсоткового співвідношення уже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, установленого Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 за №2453-VІ, беручи до уваги висновки Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020 щодо неконституційності положень пункту 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII та єдиного підходу до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає необґрунтованими, такими, що суперечать приписам чинних правових норм та не відповідають позиції Конституційного Суду України у рішенні від 18.02.2020 №2-р/2020. Відтак, підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

За таких обставин, суд вважає, що рішення відповідача від 26.01.2021 про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №04-12/115-20 від 02.03.2020 є правомірним, а отже не підлягає скасуванню

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача та вказаних висновків суду, відповідач не надав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вжив всіх заходів на з`ясування обставин, які мають значення для даної справи, в тому числі витребував додаткові докази з власної ініціативи (а.с.37-38).

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення, суд робить висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в загальному розмірі 1 816,00 гривень (за дві позовні вимоги), підтвердженням чого є наявна в матеріалах справи копії квитанцій №13635 від 04.07.2021 на суму 908,00 гривень та №13657 від 04.07.2021 на суму 908,00 гривень. (а.с.1, 2).

Зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягають стягненню із відповідача і співвідповідача суб`єкта владних повноважень судового збору та витрат на правничу допомогу.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними інші судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.