Справа № 640/1037/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1037/20 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сагал» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сагал» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Позов обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки від 30.09.2019 №62/26-15-05-02-01/31904516 не відповідають фактичним обставинам справи, взаємовідносини з ТОВ «ТД «Металбудпостач» мали реальні наслідки, придбаний у останнього товар реалізований ТОВ «ТД «Сагал» іншим суб`єктам господарської діяльності.

При цьому, позивач вказував, що всі висновки контролюючого органу щодо порушення ним податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ «ТД «Металбудпостач» базуються на недоведеному припущені про фіктивність такого контрагента.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві.

Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що не можуть вважатись належним чином оформленими та підписаними повноважними особами звітні документи, які посвідчують факт придбання товарів, особами, що заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків.

Окрім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав жодної оцінки обставинам справи щодо відсутності у ТОВ «ТД «Металбудпостач» достатньої кількості трудових ресурсів, основних засобів, не підтвердження руху постачання товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання від постачальника до покупця згідно Єдиного реєстру податкових накладних.

Як наслідок, апелянт вважає, що наявні підстави для виклику ОСОБА_1 у якості свідка з метою з`ясування обставин щодо реальності господарських операцій з ТОВ «ТД «Металбудпостач».

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що уповноваженою особою на підпис податкових накладних та у їх реєстрацію на Єдиному державному реєстрі податкових накладних може бути не тільки директор, а і інша особа.

Також позивач звертає увагу на те, що постачання товару від ТОВ «ТД «Металбудпостач» проводилось вчасно та у повному обсязі, що підтверджується наданими первинними документами.

При цьому, факт не декларування контрагентом позивача результатів окремих господарських операцій та/або наявність трудових ресурсів не впливає на право позивача сформувати податковий кредит та це тягне лише негативні наслідки для такої особи, а не для позивача.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Торговий дім «Сагал», за наслідком якої складено Акт перевірки від 30.09.2019 №62/26-15-05-02-01/31904516.

Під час проведення перевірки контролюючий орган дійшов до висновку про наявність наступних порушень чинного законодавства:

1) пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, пункту 5 та пункту 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, статті 9 Закону України «про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 179243 грн., в тому числі за 2017 рік - 179243 грн.;

2) пункту 44.1 статті 44, пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету на суму 28411, в тому числі по періодам: листопад 2017 - 10174 грн.; грудень 2017 - 18237 грн. та завищено від`ємне значення різниці податкового зобов`язання та податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 1463 грн., в тому числі за грудень 2017 - 1463 грн.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких ГУ ДПС у м. Києві листом від 23.10.2019 №30562/10/26-15-05-02-01 залишено висновки акту перевірки від 30.09.2019 №62/26-15-05-02-01/31904516 без змін.

Як наслідок, контролюючим органом прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 28.10.2019 №2, яким ТОВ «ТД «Сагал» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 28411 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 7103 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- від 28.10.2019 №2, яким встановлено завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2017 рік у сумі 179243 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2);

- від 28.10.2019 №2, яким ТОВ «ТД «Сагал» зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість за грудень 2017 року на загальну суму 1463 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач під час судового розгляду справи не навів будь-яких переконливих доводів та не надав належних доказів, які б ставили під сумнів реальність здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

За пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

У силу вимог п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.

Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини з ТОВ «ТД «Металбудпостач».

Так, між позивачем та ТОВ «ТД «Металбудпостач» укладено договір купівлі-продажу №01022017 від 01.02.2017, у відповідності до якого продавець зобов`язується за завданням покупця відпустити матеріали, далі по договору «Товар» перелік та найменування якого зазначається в рахунках, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах визначених в даному договорі (далі - договір).

Згідно із пунктом 2.1 договору ціна договору складається з видаткових накладних.

Відповідно до пунктів 4.2 договору підставою для проведення розрахунків є накладна на відпуск товару.

На підтвердження реальності господарської операції з ТОВ «ТД «Металбудпостач» позивачем надано до суду копії наступних документів: рахунок-фактура №СФ-0000363 від 29.03.2017 (загальна сума 179243,14 грн., в тому числі ПДВ - 29873,86 грн.), видаткові накладні №РН-00217 від 31.03.2017 на товар труба ДУ 25х3,2 ОЦ на загальну суму - 19243,17 грн., в тому числі ПДВ - 3207,19 грн., видаткова накладна №РН-00274 від 11.05.2017 на товар труба ДУ 15х2,8 ОЦ та труба сталева емальована 105 на загальну суму 35000 грн., в тому числі ПДВ 5833,34 грн., №РН-00280 від 15.05.2017 на загальну суму 25000 грн., в тому числі ПДВ - 4166,67 грн., №РН-00323 від 13.06.2017 на загальну суму 25000 грн., в тому числі ПДВ - 4166,67 грн., №РН-00347 від 05.07.2017 на загальну суму 25000 грн., в тому числі ПДВ - 4166,67 грн., №РН-00367 від 26.07.2017 на загальну суму 156 грн., у тому числі ПДВ - 26 грн., №РН-00365 від 26.07.2017 на загальну суму 8965,72 грн., в тому числі ПДВ - 1494,29 грн., №РН-00366 на загальну суму 2840,82 грн., в тому числі ПДВ - 473,47 грн., №РН-433 від 11.10.2017 на загальну суму 5571,34 грн., в тому числі ПДВ - 928,56 грн., №РН-470 від 28.12.2017 на загальну суму 32466,12 грн., в тому числі ПДВ - 5411,02 грн.; виписки по банку, товарно-транспортні накладні, податкові накладні №45 від 31.03.2017, №31 від 24.04.2017, №35 від 26.04.2017, №19 від 15.05.2017, №10 від 09.06.2017, №12 від 09.10.2017, №13 від 28.12.2017, квитанції про реєстрацію податкових накладних.

Окрім того, позивачем надано до суду копії довіреностей №70 від 03.05.2017, №56 від 17.05.2017, №56 від 17.05.2017, №80 від 23.05.2017, №169 від 30.05.2017, №369 від 22.05.2017, 402 від 29.05.2017, №369 від 22.05.2017, №649 від 22.05.2017, №402 від 29.05.2017, №452 від 14.06.2017, №190 від 16.06.2017, №КК000000817 від 22.06.2017, №КК000000868 від 30.016.2017, №59 від 05.07.2017, №787 від 10.07.2017, №520 від 03.07.2017, ІД-00797 від 12.07.2017, №685 від 06.06.2017, №481 від 15.05.2017, №369 від 22.05.2017, №190 від 16.06.2017, №1379 від 05.06.2019, №48 від 06.12.2018, №ІД-01001 від 27.11.2017, №ІД-01064 від 14.12.2017, №ІД-00717 від 08.06.2017, №36 від 13.06.2017, №448 від 13.06.2017, №ІД-00723 від 12.06.2017, №126 від 19.06.2017, №452 від 14.06.2017, №449 від 06.09.2017, №1906-12 від 19.06.2017, №423 від 26.06.2017, №293393 від 05.07.2017, №292930 від 13.07.2017, 354 №18.07.2017, №636 від 30.08.2017, №292879 від 25.10.2017, №393 від 30.10.2017, №4071 від 15.11.2017, №1477 від 30.11.2017, №280 від 21.12.2017, №КК000002306 від 16.12.2017, №793 від 10.08.2017, №449 від 06.09.2017, №553 від 28.07.2017, №889 від 26.07.2017, довіреність №702 від 20.10.2017, №1131 від 15.03.2018, №102 від 15.05.2018, №156 від 18.05.2018, №539 від 31.05.2018, №12 від 10.07.2018, №250 від 06.02.2019, №731 від 28.03.2019, №396 від 28.12.2017, №77 від 19.01.2018, №177 від 14.02.2018, №367 від 10.04.2018, №0305-2 від 03.05.2018, №5 від 17.01.2019.

Також, позивачем надано документи щодо реалізації придбаного у його контрагента товару, зокрема: з ТОВ «Українська Сантехнічна компанія» - видаткова накладна №233 від 19.04.2017 на товар труби сталеві ГОСТ 3262-75 Ду 20х2,8 ОЦ, Ду 25х2,8 ОЦ, Ду 32х2,8 ОЦ, Ду 15х2,8, Ду 20х2,8, Ду 25х2,8, Ду 32х2,8, Ду 40х3,0 ГОСТ 10704-91 ф 57х3,00, 76х3,5, 89х3,5 на загальну суму 78195,96 грн., в тому числі ПДВ 13032,66 грн., з ТОВ «Ресурс ДС» - видаткова накладна №276 від 03.05.2017 на товар труби сталеві ГОСТ 3262-75 Ду 15х2,5, 25х2,8, 32х2,8 ОЦ, труби сталеві ГОСТ 10705 ф 57х3,00, 76х3,0 ОЦ на загальну суму 47733,34 грн., в тому числі ПДВ 7955,56 грн., видаткова накладна №277 від 03.05.2017 на товар труби сталеві ГОСТ 3262-75 Ду 25х2,8, 32х2,8 ОЦ; з ТОВ «Буд-Леон» - видаткова накладна №322 від 17.05.2017 на товар труби сталеві ГОСТ 3262-75 ДУ 25х2,8, 15х2,8 ОЦ на загальну суму 14840 грн., в тому числі ПДВ у розмірі 2473,33 грн.; ТОВ «Хонест» - видаткова накладна №338 від 23.05.2017 на товар труби металеві ГОСТ 3262-75 Ду 15х2,8, 20х2,8, 25х2,8, 32х2,8 ОЦ, ведення штамповані ф 57 ОЦ, прорізка труб, різби ДУ 25, 32, 50 оц на загальну суму 6091,80 грн., в тому числі ПДВ - 1015,30 грн.; ТОВ «Армаспецторг» - видаткова накладна №357 від 30.05.2017 на загальну суму 40906,50 грн., в тому числі ПДВ 6817,75 грн.; ТОВ «ІНСТАЛЯР ЧВ» - видаткова накладна №334 від 22.05.2017 на загальну суму 6990,00 грн., в тому числі ПДВ 1165,00 грн., видаткова накладна №335 від 22.05.2017 на загальну суму 8149,50 грн., в тому числі ПДВ - 1358,25 грн., видаткова накладна №356 від 29.05.2017 на загальну суму 29061 грн., в тому числі ПДВ 4843,50 грн., видаткова накладна №334 від 22.05.2017 на загальну суму 6990 грн., в тому числі ПДВ 1165 грн., видаткова накладна №335 від 22.05.2017 на загальну суму 8149,50 грн., в тому числі ПДВ 1358,25 грн., видаткова накладна на загальну суму 29061 грн., в тому числі ПДВ 4843,50 грн., видаткова накладна №404 від 15.06.2017 на загальну суму 2160 грн.. в тому числі ПДВ 360 грн.; ТОВ «УСК «Волантіс» - видаткова накладна №341 від 24.05.2017 на загальну суму 29860,00 грн., в тому числі 4976,70 грн.; ТОВ НВФ «Канта» - видаткова накладна №236 від 22.05.2017 на загальну суму 5406 грн., в тому числі ПДВ 901 грн.; ТОВ «Комфорт Інстал» - видаткова накладна №425 від 22.06.2017 на загальну суму 27015,80 грн., в тому числі ПДВ 4502,63 грн.; з ТОВ «Комфорт і Клімат» - видаткова накладна №428 від 23.06.2017 на загальну суму 4764,12 грн., в тому числі ПДВ - 794,02 грн., видаткова накладна №463 від 04.07.2017 на загальну суму 17539,20 грн., в тому числі ПДВ - 2923,20 грн.; з ТОВ «Альфа-Метал Груп» - видаткова накладна №466 від 05.07.2017 на загальну суму 1928 грн., в тому числі ПДВ 321,33 грн.; з ТОВ «Укртехенергосервіс» - видаткова накладна №480 від 10.07.2017 на загальну суму 2032,00 грн., у тому числі ПДВ - 338,67 грн.; з ТОВ «Інсталятор ЧВ» - видаткова накладна №500 від 13.07.2017 на загальну суму 48818 грн., в тому числі ПДВ 8136,33 грн., видаткові накладні №503 від 13.07.2017, №378 від 07.06.2017, №319 від 16.05.2017, №517 від 20.07.2017, №339 від 24.05.2017, №425 від 22.06.2017, №305 від 06.06.2019, №418 від 29.07.2018, №799 від 07.12.2018, №859 від 27.11.2017, №895 від 18.12.2017, №381 від 08.06.2017, №403 від 15.06.2017, №405 від 15.06.2017, №406 від 15.06.2017, №413 від 19.06.2017, №404 від 15.06.2017, №648 від 07.09.2017, №439 від 27.06.2017, №436 від 27.06.2017, №467 від 06.07.2017, №507 від 14.07.2017, №513 від 18.07.2017, №626 від 31.08.2017, №790 від 30.10.2017, №791 від 30.10.2017, №836 від 17.11.2017, №866 від 30.11.2017, від 22.12.2017 №911, №914 від 26.12.2017, №586 від 10.08.2017, №648 від 07.09.2017, №553 від 28.07.2017, №558 від 31.07.2017, №557 від 26.07.2017, №776 від 25.10.2017, №852 від 23.11.2017, №143 від 22.03.2018, №264 від 15.05.2018, №281 від 21.05.2018, №315 від 31.05.2018, №390 від 11.07.2018, №64 від 06.02.2019, №185 від 29.03.2019, №928 від 29.12.2017, №25 від 19.01.2018, №70 від 14.02.2018, №157 від 28.03.2018, №177 від 10.04.2018, №24 від 19.01.2018.

Таким чином, дослідивши рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з вищезазначеним контрагентом, судом першої інстанції вірно відзначено, що усі наявні у матеріалах справи документи дають змогу визначити, який товар постачався, за якою ціною, між якими сторонами.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження здійснення господарських операцій вказує на те, що позивач здійснював замовлення товару у ТОВ «ТД «Металбудпостач» для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Крім того, вказані первинні документи оформлені належним чином, містять необхідні реквізити, повністю відображають зміст господарських операцій і не мають недоліків, які б свідчили про їх невідповідність вимогам до первинних документів.

Однак, контролюючий орган дійшов до висновку про дефектність товарно-транспортних накладних, оскільки перевезення здійснювалось ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , втім ТОВ «ТД «Металбудпостач» не задекларовано виплати доходу по вказаним фізичним особам-підприємцям.

Вказане твердження колегія суддів оцінює критично, так як товарно-транспортні накладні в операціях з поставки товару не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей, тому, за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, неподання такого документа, як товарно-транспортна накладна, не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій, а відтак, і не може бути єдиною підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Крім того, певні дефекти в оформленні документів (зокрема відсутність окремих реквізитів або помилки при їх заповненні) не позбавляють можливості ідентифікувати господарську операцію, обсяг товару, його вартість, тощо, і не повинні розглядатися як підстави для позбавлення платника податків права на формування податкового кредиту у разі реального здійснених господарських операцій.

У той же час, документи на перевезення товарно - матеріальних цінностей не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі № 804/7153/15.

При цьому, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Окрім цього, в акті перевірки контролюючий орган зазначає про відсутність трудових, виробничих ресурсів, не встановлення факту придбання товарів у інших суб`єктів, що загалом свідчить про нереальність господарських операцій між ТОВ «ТД «Сагал» та ТОВ «ТД «Металбудпостач».

Втім, посилання контролюючого органу на відсутність у контрагента позивача трудових ресурсів та матеріально - технічного забезпечення, що є недостатнім для виконання умов укладених договорів колегія суддів не приймає до уваги, оскільки інформація про ознаки фіктивної діяльності контрагента (як-то: податковий стан платника податків, відсутність необхідних та достатніх матеріально-технічних ресурсів та персоналу тощо), одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб`єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації.

У той же час, всі операції з придбання товарно-матеріальних цінностей та отримання послуг відображені в бухгалтерському обліку та використані в господарській діяльності, що є відповідним доказом фактичного руху активів.

При цьому, станом на момент розгляду справи відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та згідно акту перевірки ТОВ «ТД «Металбудпостач» зареєстроване як юридична особа, не перебуває в процесі припинення, перебуває на податковому обліку.

Таким чином, на момент здійснення господарських операцій та складення згаданих вище первинних документів контрагент позивача мав статус платника податка та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, як на підставу нереальності вчинення господарських операцій податковий орган посилається на порушення кримінального провадження від 14.07.2017 №000079 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 205 Кримінального кодексу України та наданням директором ТОВ «ТД Металбудпостач» ОСОБА_1 пояснень.

Однак, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Самі ж протоколи допиту досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування до винесення вироку в рамках кримінального провадження не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 у справі №2а-7075/12/2670, від 26.06.2018 у справі №808/2360/17, та Верховним Судом України у постановах від 12.04.2016 у справі №826/17617/13, від 05.03.2012 у справі №21-421а11 та від 22.09.2015 у справі №810/5645/14.

Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої, другої та третьої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Так, презумпція невинуватості відображає право особи, яка формально обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, на незалежний та безсторонній суд, оскільки принцип презумпції невинуватості є одним із елементів справедливого судового розгляду. Крім того, дія цього принципу розповсюджується на весь кримінальний процес, незалежно від результатів розслідування, а не тільки на час судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу що у матеріалах справи відсутні будь-які вироки суду щодо посадових осіб контрагента позивача, ухвал про закриття кримінального провадження і звільнення таких осіб від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, та які відповідно приписів до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України були б обов`язковими для адміністративного суду.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.12.2019 у справі №440/3732/18.

Крім того, суд позбавлений можливості встановити факт дослідження та оцінки господарських операцій безпосередньо позивача та ТОВ «ТД Металбудпостач» у такому кримінальному провадженні.

Твердження апелянта щодо необхідності допиту у судовому засіданні у якості свідка директора ТОВ «ТД Металбудпостач» колегія суддів не приймає до уваги, так як зв`язок вказаної особи з розслідуванням певних кримінальних проваджень та/або предметом спору у даній справі документально не підтверджено.

У свою чергу, інформація, викладена у вказаному протоколі допиту директора, не носить преюдиційного характеру та не може бути підставою для визначення правомірності віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту в розумінні статті 83 ПК України.

З урахуванням інформації, викладеної в такому протоколі для підтвердження невідповідності податкових накладних вимогам законодавства необхідним є проведення експертизи, на вирішення якої повинно бути поставлено питання про здійснення ідентифікації особи, яка вчинила підпис виданих податкових накладних, відсутність такого висновку не дає підстави вважати, що підписи на податкових накладних, виданих позивачу, були оформлені неналежним чином і, як наслідок, позивач не мав права на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

У свою чергу, причетність певних осіб до певної незаконної діяльності не може свідчити про безтоварність господарських правовідносин, в даному випадку між позивачем та його контрагентом згідно договору поставки товару, оскільки вказані товари були придбані, які були також використані в господарській діяльності позивача.

Сам по собі факт того, що контрагент позивача фігурує в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення, не є доказом протиправного формування витрат чи податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для позивача.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

До того ж, контролюючі органи не наділені повноваженнями на перевірку економічної доцільності рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема, при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).

Отже, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 10.03.2020 у справі №822/1284/15 та від 30.10.2018 по справі №826/16134/14.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до частини першоїст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкові повідомлення-рішення від 28.10.2019 №2, №2, №2 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук