Справа № 480/1994/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 серпня 2021 року Справа №480/1994/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Токар Ю.В.,
позивача - БезверхогоЮ.І.,
представника позивача - Сергеєвої С.А.,
представника відповідача - Верховлюка О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1994/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить :
- зобов`язати відповідача Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік згідно наданого рапорту у розмірі, визначеному наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
27.07.2021р. позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог згідно якої позивач просить:
Відповідною комісією по розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги рапорт позивача було розглянуто. Відповідно до протоколу комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2019 № З, було прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги в сумі 500 грн.
Позивач зазначає про те, що його було звільнено червні 2019 року на підставі наказу Командувача, сухопутних військ збройних сил України № 182 від 22.05.2019 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 126 від 24.06.2019 року.
Однак, при звільненні матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачена не була.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказує на протиправність бездіяльності з боку відповідача, яка пов"язана з невиплатою матеріальної допомоги.
Крім цього, позивач не погоджується з розміром матеріальної допомоги, яка була визначена згідно Протоколу комісії №3 від 22.04.2019р.
При цьому, слід зазначити, що до матеріалів справи позивачем не надано доказів які б підтверджували факт понесених позивачем витрат на лікування батька, оскільки як вказує позивач ним було надано всі документи в оригіналі на розгляд комісії. Копію рапорту (для встановлення фактичних додатків які були до нього додано ОСОБА_1 ) позивач також не надав, оскільки копія рапорту у нього відсутня. А оригінал рапорту ОСОБА_1 датований квітнем 2019 року, було знешкоджено внаслідок пожежі (Акт про пожежу в матеріалах справи наявний).
При цьому, позивач фактично не погоджується з рішенням Комісії по розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям В/Ч НОМЕР_1 щодо розміру визначеної допомоги позивачу. Однак, в судовому засіданні зазначив, що рішення Комісії , про яке йому було відомо, він в судовому порядку не оскаржував.
Провадження у даній справі здійснюється за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
Відповідач вважає такі твердження позивача протиправними, оскільки необхідно враховувати п. 7 наказу МОУ від 25.01.2019 року №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України» відповідно до якого матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Також у абзаці 3 цього п.7 цього наказу зазначені підстави для виплати матеріальної та розмір потреби саме матеріальної допомоги. Тобто з цього можна зробити висновок, що розмір матеріальної допомоги не обов`язково має бути виплачена саме в розмірі місячного грошового забезпечення, ця норма також зазначена в п. 1 розділу XXIV наказу МОУ від 07.06.2020 року №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
Крім цього, відповідач просив суд врахувати, що на момент звільнення позивача - у червні 2019 року , у військової частини була відсутні кошти для виплати матеріальної допомоги. Вже після звільнення позивача ( у липні 2019р.) кошти для виплати допомоги надішли та за Наказом командира в/ч були виплачені іншим працівникам (по яким також було раніше вирішено питання про виплату матеріальної допомоги, але не отримували її за відсутності своєчасного надходження коштів). Позивачу не було виплачено коштів у сумі 500 грн. (як було рекомендовано комісією), оскільки на момент їх надходження позивач вже не працював у військовій частині.
При цьому, відповідач акцентує увагу суду на тому, що відповідно до положень Порядку №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», матеріальна допомога виплачується на підставі наказу командира військової частини за наявності коштів. Отже, саме командир військової частини після ознайомлення з відповідним рапортом військовослужбовця, до якого мають бути додані підтверджуючі документи, для отримання матеріальної допомоги визначає чи відповідають ці підстави вимогам чинного законодавства та яка саме сума має бути виплачена в залежності від підстав та витрат особи, яка звернулась стосовно виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових проблем.
В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що Наказ командира про розгляд рапорту позивача наразі відсутній. Отже, рапорт ОСОБА_1 неможливо вважати розглянутим.
Позивач та його представник не заперечували, що командиром військової частини не приймався Наказ за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 . Отже, висновки (рекомендації) Комісії по розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги, які викладено в протоколі комісії військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2019 № З, фактично залишилися поза увагою керівництва в/ч2943. таким чином, рапорт позивача неможливо вважати остаточно розглянутим.
В судовому засіданні позивач та представник позивача просили суд задовольнити позовні вимоги, з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з урахуванням обставин викладених у письмовому відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Як зазначає позивач у позовній заяві та не заперечує відповідач у відзиві та в судовому засіданні ОСОБА_1 у квітні 2019 року звертався з рапортом про виплату йому матеріальної допомоги в зв`язку з тим, що потребував її для оплати лікування батька.
Копія рапорту в матеріалах справи відсутня , оскільки деякі документи військової частини були знищені під час пожежі, про що свідчить відповідний Акт від 17.12.2019р. №1581 (копія у справі) та Довідка про пожежу у військовій частині від 19.11.2019р. (копія в справі) .
Отже, довести факт надання/ненадання до рапорту відповідних документів які б підтверджували/непідтверджували б понесені позивачем витрати на лікування батька і взагалі встановити перелік документів які надавались/не надавались (в оригіналах, в копіях) позивачем до комісії для розгляду відповідного рапорту про виплату матеріальної допомоги, наразі неможливо.
При цьому, матеріали справи свідчать про те, що Еомісією по розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 (а.с.12) 22 квітня 2019 року було розглянуто інформацію голови комісії полковника ОСОБА_2 та розглянуто питання щодо правомірності надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових проблем заступнику начальника штабу частини майору - ОСОБА_1 у зв"язку з хворобою батька. Була зафіксована пропозиція виплатити ОСОБА_1 допомогу у розмірі 500грн. Висновок - виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу у розмірі 500грн.
Як зазначив позивач в судовому засіданні, про вищезазначене рішення Комісії йому було відомо. Однак він його не оскаржував в судовому порядку. Отже, твердження позивача про те, що він вважає суму визначену до виплати (500грн.) заниженою, суд вважає безпідставними. У разі незгоди з визначеною комісією сумою до виплати позивач мав право звернулися до суду з метою оскарження даного рішення Комісії.
Наразі рішення Комісії яке викладено у Протоколі №3 від 22.04.2021р. про виплату позивачу 500грн. матеріальної допомоги залишається не оскарженим. При цьому, рапорт та додатки до нього (якщо такі і подавались), і будь-які докази фактично понесених витрат позивачем до матеріалів у даній справі позивачем також не надані.
Відповідно до п.п. 1,3,8 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб"єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Крім цього, суд вважає слушними посилання відповідача на те, що норми чинного законодавства передбачають, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується у розмірі, що н е п е р е в и щ у є їх місячного грошового забезпечення. Тобто, розмір матеріальної допомоги, що не перевищує розмір місячного грошового забезпечення, може бути меншою ніж місячне грошове забезпечення в залежності від витрат особи для вирішення соціально- побутової проблеми.
Щодо позовної вимоги стосовно зоюов"язання командира Військової частини НОМЕР_1 видати наказ про виплату ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік згідно наданого рапорту позивача , відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", слід зазначити наступне:
По-перше, саме формулювання позовної вимоги свідчить про те, що наразі відсутній Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 , який фактично не було прийнято за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Дану обставину, як вже зазначалось вище , не заперечує а ні відповідач , а ні позивач.
Як вказав відповідач, рішення Комісії по розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги має для Командира військової частини рекомендаційний характер. Остаточне рішення має прийняти саме Командир військової частини , за наявності фінансування.
Щодо даних обставин суд зазначає наступне:
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військоослужбовців та членів їх сімей»).
Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військоослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України".
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (далі Постанова № 704) установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 (далі Порядок № 260).
Порядок виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань передбачено розділом ХХІУ даного Порядку.
Відповідно до пункту 1 даного розділу військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Пунктом 7 розділу ХХІУ передбачено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, усунені або відсторонені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання повноважень на посаді, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) з урахуванням зміни вислуги років і норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.
Як свідчить з матеріалів справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з вересня 2016 року, звільнений в червні 2019 року на підставі наказу Командувача, сухопутних військ збройних сил України № 182 від 22.05.2019 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 126 від 24.06.2019 року.
Однак, та обставина, що позивача було звільнено з військової служби не позбавляє командира військової частини обов"язку розглянути по суті рапорт позивача та прийняти відповідне рішення у формі Наказу щодо виплати (невиплати - з викладенням мотивів відмови) матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік.
При цьому, пунктом 9 вищезазначеного Порядку №260 чітко визначено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі н а к а з у командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Н а к а з командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги щодо рапорту позивача відсутній, отже остаточне рішення керівництвом в/ч стосовно рапорту позивача наразі не прийнято.
Зважаючи на те, що при звільненні позивачу не було виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за поданим рапортом у квітні 2019 року, крім цього враховуючи, що командиром військової частини рішення за наслідками розгляду рапорту позивача про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, не приймалось, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача, в даному випадку, буде зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем заступнику начальника штабу частини майору ОСОБА_1 у зв`язку з хворобою батька з урахуванням вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (в особі командира Військової частини НОМЕР_1 ) прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства за наслідками розгляду рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) щодо надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем заступнику начальника штабу частини майору Безверхому Юрію Івановичу у зв`язку з хворобою батька, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текс рішення складено 08.09.2021.

Суддя О.М. Кунець