Справа № 953/9529/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Садовський К.С.

14 вересня 2021 р.Справа № 953/9529/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В с т а н о в и в:

16.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить:

- скасувати постанову Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області, податковий орган) від 04.06.2020 року про накладення на неї адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 1651 КУпАП, ст. 7 Закону України від 08.07.2010 року

№ 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI) у вигляді штрафу в розмірі 1.360 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що адміністративне правопорушення щодо несвоєчасної сплати ЄСВ як обов`язкового платежу має разовий характер, день вчинення вказаного правопорушення це день, наступний за останнім днем терміну подання платіжного документу в установи банків щодо сплати ЄСВ. Тобто факт нібито несвоєчасної сплати ЄСВ за грудень 2018 року є окремим разовим адміністративним правопорушенням. Оскаржувана постанова винесена відповідачем 04.06.2020 року, тобто з порушенням двомісячного терміну накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП і тому підлягає скасуванню.

Також, позивач зазначила, що нею не було вчинено жодного порушення Закону № 2464-VI під час виплати заробітної плати за грудень 2018 року, оскільки 22.12.2018 року ТОВ «НК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» помилково під час виплати заробітної плати за грудень було перераховано ЄСВ 22% з ЗП за грудень 2018 року в сумі 6.080,80 грн. на рахунок ДПІ в Оболонському районі м. Києва № 2654. Невідкладно після виявлення помилки в розрахунковому рахунку, товариством самостійно 17.01.2019 року було сплачено ЄСВ 22% з ЗП за грудень 2018 року в сумі 6.080,80 грн. на рахунок Центральної об`єднаної ДПІ у м. Харків. Допущена ТОВ «НК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. Крім того, згодом така помилка була виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Крім того, позивач зазначила, що відповідальність за ч. 2 ст. 1651 КУпАП настає лише у разі, якщо особу, яка притягується до адміністративної відповідальності протягом року вже було піддано адміністративному стягненню за порушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 1651 КУпАП. При цьому, у протоколі № 138 про адміністративне правопорушення від 22.05.2020 року вказано, що вона раніше не притягалася до адміністративної відповідальності.

У відзиві на адміністративний позов відповідач ГУ ДПС у Харківській області не спростував та не навів жодного заперечення на доводи ОСОБА_1 , зазначенні в обґрунтування її позовних вимог.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.04.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Так, судовим рішенням скасовано постанову виконуючого обов`язки першого заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області Рябець А.В. від 04.06.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 165-1 КпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1.360 грн. та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто на користь ОСОБА_1 з ГУ ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС України витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 420,40 грн.

Судове рішення мотивоване тим, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 04.06.2020 року винесена з порушенням строків накладення адміністративного стягнення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеним у відзиві на адміністративний позов. Окрім того, відповідач зазначив, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови). Позивач оскаржує постанову про накладення адміністративного стягнення від 04.06.2020 року, а тому граничним днем для подання позовної заяви про її скасування було 14.06.2020 року, однак з урахуванням того, що цей день був вихідним, то граничним строком для звернення до суду слід вважати 15.06.2020 року. Втім, в ухвалі суду від 26.06.2020 року про відкриття провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 зазначено, що вона звернулася до суду 16.06.2020 року., тобто з порушенням встановленого строку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що 19.03.2020 року за результатами проведеної перевірки, контролюючим органом складено акт про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «НК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року, валютного за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року, іншого законодавства за період з 01.04.2017 року по 30.09.2019 року № 908/20-40-05-03-08/39481330 (а.с. 47-52), яким встановлені порушення, зокрема:

- п. 8, п. 9 Закону № 2464-VI, а саме: підприємством в грудні 2018 року під час виплати заробітної плати за грудень 2018 року, єдиний внесок (авансовий платіж) був не перерахований у відповідному розмірі встановленому для платника єдиного внеску.

22.05.2020 року посадовою особою ГУ ДПС у Харківській області складено протокол про адміністративне правопорушення № 138 відносно головного бухгалтера ТОВ «НК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» ОСОБА_1 , відповідно до якого, остання, не сплатила або несвоєчасно сплатила єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, а саме: підприємством в грудні 2018 року під час виплати заробітної плати за грудень 2018 року, єдиний внесок (авансовий платіж) був не перерахований у відповідному розмірі встановленому для платника єдиного внеску, чим порушено п.8 ст. 9 Закону № 2464-VI, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 165-1 КпАП (а.с.55).

Постановою про накладення адміністративного стягнення ГУ ДПС у Харківській області від 04.06.2020 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 165-1 КпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1.360 грн. за те, що вона не сплатила або несвоєчасно сплатила єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, а саме: підприємством в грудні 2018 року під час виплати заробітної плати за грудень 2018 року, єдиний внесок (авансовий платіж) був не перерахований у відповідному розмірі встановленому для платника єдиного внеску, чим порушила п.8 ст. 9 Закону № 2464-VI, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 165-1 КпАП (а.с. 58).

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон № 2464-VI.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI закріплено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 1 та 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці - фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI).

В силу положень ч. 5, 6, 7 ст. 9 Закону № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування. Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Згідно з п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається, у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Крім цього п. 22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 05.04.2001 року № 2346-III визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу для платника вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Пунктами ж 6 та 7 ч. 1 ст. 13 Закону № 2464-VI передбачено, що органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску та застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.

За змістом ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу; орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків (до 01.01.2015 року - 10%) своєчасно не сплачених сум.

В той же час податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном). Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок (ч. 4 та 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України).

Розділом 1 Положення про єдиний казначейський рахунок, затвердженого Наказом Державного казначейства України 26.06.2002 року № 122, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 року за № 594/6882 (далі - Положення), встановлено, що єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством (пункт 2.1 розділу 2 Положення).

За змістом розділу 3 Положення функціонування ЄКР забезпечує, зокрема, зарахування податків і зборів (обов`язкових платежів) та інших надходжень, передбачених законодавством, до державного та місцевих бюджетів.

Судом встановлено, що ТОВ «НК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» на підставі платіжного доручення № 842 від 22.12.2018 року, тобто у строк, встановлений ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, було сплачено ЄСВ за грудень 2018 року в сумі 6.080,80 грн., проте помилково на рахунок ДПІ в Оболонському районі м. Києва № 2654 (а.с. 12, 13).

Вказана помилка була виявлена та виправлена ТОВ «НК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» 17.01.2019 року (ЄСВ сплачений на рахунок Центральної об`єднаної ДПІ у м. Харків), що підтверджується платіжним дорученням № 30 від 17.01.2019 року та банківською випискою АТ «УКРСИББАНК» від 22.02.2019 року (а.с. 14, 15-16).

Допущена ТОВ «НК «ГАЗІНВЕСТПРОЕКТ» помилка не свідчить про несплату необхідної суми єдиного внеску у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки страхові кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на єдиний казначейський рахунок. До того ж, згодом така помилка була виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що здійснення помилки під час перерахування платником суми грошового зобов`язання з єдиного внеску у строк, встановлений Законом Закону № 2464-VI, має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова, а тому не може слугувати підставою для притягнення платника до відповідальності за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.04.2019 року у справі № 822/3323/17.

Крім того, колегія суддів зауважує, що адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 165-1 КпАП настає у разі вчинення дій особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених ч. 1 цієї статі.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 165-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає внаслідок порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншої звітності та відомостей, передбачених законами України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", порушення встановленого порядку використання та здійснення операцій з коштами Пенсійного фонду України.

При цьому, у протоколі про адміністративне правопорушення № 138 від 22.05.2020 року зазначено, що ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності не притягалась (а.с. 55).

Також, колегія суддів зауважує, що вчинення дій, передбачених ч. 2 ст. 165-1 КпАП тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від сорока до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 680 грн. до 850 грн.). Однак, оскаржуваною постановою відповідача від 04.06.2020 року до позивача застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1.360 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді)

Триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

З огляду на те, що правопорушення, вчинене позивачем, не носить характер триваючого, та на час винесення спірної постанови відповідача закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.06.2021 року у справі № 761/25397/16-а, від 11.04.2018 року № 804/401/17.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що постанова виконуючого обов`язки першого заступника начальника ГУ ДПС у Харківській області Рябець А.В. від 04.06.2020 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 165-1 КпАП України, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1.360 грн. підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу в Головного управління Державної податкової служби у Харківській області залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2021 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 14 вересня 2021 року.