Справа № 620/2386/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/2386/21 Головуючий у І інстанції - Бородавкіна С.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування індивідуальних актів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області, в якому просило:

- визнати протиправними дії Відповідача із застосування заходів впливу до Позивача:

а) попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області від 12.03.2021 (вих. № 260607-14/942-2021);

б) розпорядження управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про зупинення операцій з бюджетними коштами від 11.03.2021 № 03;

- визнати протиправними та скасувати акти індивідуальної дії:

а) попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області від 12.03.2021 (вих. № 260607-14/942-2021);

б) розпорядження управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області про зупинення операцій з бюджетними коштами від 11.03.2021 № 03;

в) вимогу управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області вихідний № 260607-14/941-2021 від 12.03.2021 ''Про усунення порушень законодавства в Управлінні архітектури та містобудування Чернігівської міської ради''.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що висновки акту Управління про порушення Позивачем вимог бюджетного законодавства є необґрунтованими, а всі дії Управління архітектури, як і відповідні рішення, вчинені на підставі, в порядку та у відповідності до чинного законодавства.

Також Позивач зазначає, що відповідно до розпорядження Управління від 11.03.2021 № 03 зупинено операції з бюджетними коштами на строк до 05.04.2021 включно. Однак, зазначені обмеження створюють суттєві незручності і практично повністю блокують роботу Управління архітектури.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги аналогічні, заявленим у позовній заяві, та містять посилання на неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги Позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Управління архітектури є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому чинним законодавством порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 09.09.2020 внесено відповідний запис. Видом господарської діяльності позивача є 84.11 Державне управління загального характеру.

Відповідно до пункту 8.24 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на ІV квартал 2020 року (в частині інспектувань), на підставі направлень від 27.10.2020 № 1074, № 1075 та від 29.10.2020 № 1103, виданих Головою Держаудитслужби, ревізійною групою Управління проведено ревізію фінансово господарської діяльності Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради за період з 01.02.2019 по 31.10.2020, за результатом якої акт від 04.02.2021 № 07-30/02.

За результатами ревізії встановлено порушення Позивачем бюджетної дисципліни, що призвели до втрат в загальній сумі 9 669 646,89 грн., зокрема:

- недоотримання міським бюджетом міста Чернігова коштів, що призвело до втрат в сумі 274 972,07 грн.;

- втрату активів Чернігівським міським бюджетом в сумі 8 094 205,42 грн.,

- безпідставну виплату заробітної плати з нарахуваннями на загальну суму 1 300 469,40 грн., що призвело до втрат коштів міського бюджету на відповідну суму.

Так, Відповідачем встановлено неналежне виконання Позивачем завдань, покладених Положенням про управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 30.11.2016 № 13/VІI-15, що призвело до порушення вимог п. 6 ст. 45 Бюджетного кодексу України, п. 3.4 Положення про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 29.06.2017 № 21/VII-13, п. 3.4 договорів про пайову участь та втрати активів Чернігівським міським бюджетом в сумі 8 094 205,42 грн. внаслідок проведення не грошових розрахунків по пайовій участі замовників (інвесторів) у розвитку інфраструктури міста Чернігова.

Крім того, в порушення п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», при відсутності наказів начальника Управління архітектури та розпорядження міського голови міста Чернігова, начальнику Управління архітектури, його двом заступникам та двом начальникам відділів нараховано та виплачено надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи за рахунок загального фонду па суму 776 816,69 грн. та, як наслідок, зайво нараховано та перераховано єдиний соціальний внесок в сумі 150 422,24 грн. Також, дане порушення призвело до зайвого нарахування та виплати відпускних начальнику Управління архітектури, його двом заступникам та двом начальникам відділів за рахунок загального фонду на загальну суму 89 635,55 грн. та, як наслідок, зайво нараховано єдиного соціального внеску в сумі 17 552,40 грн.

Також, в порушення статей 19, 75, 116 Бюджетного кодексу України та ч. 5 ст. 21 Закону України від 07.06.2001 №2493-ІІІ «Про службу в органах місцевого самоврядування», відповідно до розпоряджень міського голови та наказів начальника Управління архітектури проводилось нарахування та виплата працівникам Управління архітектури матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати, а не в розмірі посадового окладу, що призвело до зайвої виплати матеріальної допомоги на загальну суму 221 170,27 грн. та, як наслідок, зайво перераховано єдиного соціального внеску на загальну суму 44 872,25 грн.;

В порушення ч. 9 ст. 40 Закону України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) занижено кошторисну вартість об`єктів будівництва, які будувалися на території міста Чернігова, що призвело до недоотримання міським бюджетом коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Чернігова в сумі 205 015,27 грн. (в ході, ревізії порушення усунуте частково в загальній сумі 41 175,23 грн.).

Крім того, в порушення пп. 4 п. 4 ст. 40 Закону №3038-VI та пп. 2 п. 4.1 Положення про пайову участь, протягом 2019 року до пайової участі в розвитку інфраструктури не були залучені вищевказані замовники будівництва двох індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, загальною площею більше 300 м2 господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках, як наслідок, міським бюджетом недоотримано коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Чернігова в сумі 69 956,80 грн.

Враховуючи наведене, 11.03.2021 Відповідачем складено та направлено Позивачу розпорядження № 03 про зупинення операцій з бюджетними коштами на строк до 05.04.2021 включно (а.с. 56-57).

12.03.2021 Відповідачем до Позивача надіслано вимогу «Про усунення порушень законодавства в Управлінні архітектури та містобудування Чернігівської міської ради» № 260607-14/941-2021 та попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства № 260607-14/942-2021.

Вважаючи висновки Відповідача необґрунтованими, а вказані попередження, розпорядження та вимогу протиправними, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що дії Відповідача щодо включення до оскаржуваної вимоги певних відомостей самі по собі не створюють та не припиняють права чи обов`язків особи, а лише фіксують певні факти. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 820/339/17 та від 11 лютого 2020 у справі № 804/2282/16.

Крім того, оскаржуване попередження хоча і є заходом впливу, проте у цьому випадку носить суто інформаційний характер.

Також, спірне розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання (закінченням терміну до якого було зупинено бюджетні операції - 05.04.2021).

За наведених обставин, суд першої інстанції зазначив, що Управлінню архітектури у задоволенні вказаної вище позовної вимоги слід відмовити, оскільки дії Відповідача із застосування заходів впливу є правомірними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та при розгляді апеляційної скарги вказує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (далі - Закон № 2939-ХІІ), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно пункту 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 (далі - Положення № 43), Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до статті 2 Закону № 2939-ХІІ головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Відповідно до абзацу 2 статті 2 Закону № 2939 державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю шляхом проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 113 Бюджетного кодексу України до повноважень органів державного фінансового контролю з контролю за дотриманням бюджетного законодавства належить здійснення контролю, зокрема, за цільовим та ефективним використанням коштів державного бюджету та місцевих бюджетів (включаючи проведення державного фінансового аудита).

Відповідно до пунктів 32, 33 частини першої статті 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме: включення недостовірних даних до звітів про виконання державного бюджету (місцевого бюджету), річного звіту про виконання закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет), а також порушення порядку та термінів подання таких звітів; порушення встановлених вимог щодо ведення бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання бюджетів.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 117 Бюджетного кодексу України за порушення бюджетного законодавства до учасників бюджетного процесу можуть застосовуватися такі заходи впливу, зокрема, як: попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства - застосовується в усіх випадках виявлення порушень бюджетного законодавства; зупинення операцій з бюджетними коштами - застосовується за порушення бюджетного законодавства, визначені пунктами 1 - 3, 10, 11, 14 - 29, 32 - 36, 38 і 40 частини першої статті 116 цього Кодексу, у порядку, встановленому статтею 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 118 Бюджетного кодексу України попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства може застосовуватися учасниками бюджетного процесу, уповноваженими цим Кодексом на здійснення контролю за дотриманням бюджетного законодавства.

Отже, у випадку виявлення Держуадитслужбою порушень бюджетного законодавства вона наділена повноваженнями застосовувати до учасника бюджетного процесу такі заходи впливу як попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення бюджетного законодавства та зупинення операцій з бюджетними коштами.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що дії Відповідача із застосування заходів впливу є правомірними, у зв`язку з чим підстави для задоволення Управлінню архітектури та містобудування Чернігівської міської ради позовної вимоги про протиправними дії Відповідача із застосування заходів впливу до Позивача відсутні, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення № 43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Пунктом 6 Положення № 43 передбачено, що Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; призупиняти в межах повноважень, передбачених законом, бюджетні асигнування, зупиняти операції з бюджетними коштами в установленому законодавством порядку, а також застосовувати та ініціювати застосування відповідно до закону інших заходів впливу в разі виявлення порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Згідно з пунктами 7, 10, 13 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Частиною другою статті 15 Закону № 2939-ХІІ визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Отже, органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та, у разі виявлення порушень законодавства, пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання. Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, у органу фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних із стягненням виявлених в ході перевірки збитків.

Відтак, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02.02.2020 у справі № 804/2282/16, від 20.03.2020 у справі № 814/380/17, від 02.04.2020 у справі № 820/3534/16, від 09.04.2020 у справі № 0940/1822/18 та від 30.07.2020 у справі № 817/663/18.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення ревізії Відповідачем виявлені порушення, у зв`язку з чим Позивачу направлено вимогу щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства від 12.03.2021 № 260607-14/941-2021 зі строком зворотного інформування до 12.04.2021.

Крім того, за наслідками ревізії Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області склало і направило Позивачу попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 12.03.2021 № 260607-14/942-2021.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства може бути лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для Позивача.

Так, згідно з частиною першою статті 4 КАС України рішення суб`єкта владних повноважень є нормативно-правовим або індивідуальним актом.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Визначальною особливістю нормативного акта є його спрямованість на врегулювання відносин множинної кількості суб`єктів відповідних правовідносин двох чи більше учасників певного виду відносин. Тобто об`єктом правового регулювання є встановлення загальних правил поведінки між декількома суб`єктами, що беруть на себе права чи обов`язки, що призводить до виникнення, зміни чи припинення відповідних правовідносин. Адресата юридичних приписів нормативного акта неможливо чітко ідентифікувати, оскільки ним потенційно може бути кожна особа, що зацікавлена у реалізації свого суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу.

Предметом ненормативних актів є вплив на чітко визначеного суб`єкта права, якому надаються певні права або на якого покладаються певні обов`язки, а об`єктом правового регулювання тут виступає потреба закріплення певної суб`єктивної волі щодо конкретної особи, що зумовлює виникнення певних змін у правовому статусі цієї особи. З огляду на викладене, адресат юридичних приписів ненормативного акта завжди чітко визначений; ініціатором його видання може бути як адресат, так і видавник відповідного акта.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що хоча оскаржуване попередження є заходом впливу, проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, носить виключно інформаційний характер та не впливає на права, обов`язки або законні інтереси Позивача.

Крім того, Відповідачем пред`явлено вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії фінансово-господарської діяльності Позивача, проте зі змісту вказаної вимоги вбачається, що вона вказує на виявлені збитки та їхній розмір, а дії Відповідача щодо включення до оскаржуваної вимоги певних відомостей самі по собі не створюють та не припиняють права чи обов`язків особи, а лише фіксують певні факти.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 820/339/17 та від 11 лютого 2020 у справі № 804/2282/16 та від 20 лютого 2020 року у справі № 826/7733/16.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправними та скасування попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства Управління Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області від 12.03.2021 № 260607-14/942-2021 та вимоги № 260607-14/941-2021 від 12.03.2021 ''Про усунення порушень законодавства в Управлінні архітектури та містобудування Чернігівської міської ради'', з чим погоджується колегія суддів.

Щодо адміністративного позову в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Управління в Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області від 11.03.2021 № 03 про зупинення операцій з бюджетними коштами, колегією суддів встановлено наступне.

Я вбачається з вказаного розпорядження, у зв`язку з порушенням Позивачем статті 116 Бюджетного кодексу України, Управлінням застосовано до нього заходи впливу шляхом зобов`язання зупинити операції з бюджетними коштами по рахунку № НОМЕР_1 за КПКВК МБ 1610160 «Керівництво і управління у відповідній сфері у містах (місті Києві), селищах, селах, об`єднаних територіальних громадах». При цьому, строк дії вказаного розпорядження - до 05.04.2021 включно.

Пунктом 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу, що спірне розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами є актом одноразового застосування та вичерпує свою дію фактом його виконання (закінченням терміну до якого було зупинено бюджетні операції), з чим погоджується колегія суддів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі № 520/1376/2020.

Враховуючи вищевикладене, та оскільки на момент вирішення даного спору розпорядження Відповідача від 11.03.2021 № 03 вичерпало дію, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в частині визнання протиправним та скасування розпорядження Управління в Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області від 11.03.2021 № 03 про зупинення операцій з бюджетними коштами, з чим погоджується колегія суддів.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текст складено 16.09.2021 року.