Справа № 640/25791/19
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд» до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерно-Агротрейд» звернулося до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.09.2019 № , прийняте Офісом великих платників податків Державної податкової служби.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до висновку акту про результати документальної позапланової перевірки відповідачем неправомірно встановлено факт порушення позивачем положень Податкового кодексу України, на підставі якого Офіс великих платників податків Державної податкової служби прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення, за якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання, оскільки підприємством було цілком правомірно відображено у податковому обліку витрати з урахуванням вимог Податкового кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що позивачем здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з одержання (купівлі) і складено податкові, видаткові накладні всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.07.2019 року № 1495 на підставі пп.20.1.4 п.20 ст.20, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка по декларації з податку на додану вартість за травень 2019 року з урахуванням уточнюючих розрахунків з метою перевірки відповідності формування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн.

За результатами перевірки складено акт № 2440/28-10-41-01/38234181 від 19.08.2019, в якому контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в результаті чого завищено суму податкового кредиту по декларації з податку на додану вартість за травень 2019 року в сумі 131 018, 00 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 131 018 грн., яка підлягає зменшенню.

Контролюючим органом зроблено висновок про те, що операція з постачання контрагентом - ТОВ «ПРИВАТМАПІСТРОЙ» на адресу Позивача кукурудзи 3 класу в кількості 157 220 т загальною вартістю 786 106,28 грн. у т.ч. ПДВ 131 017,71 грн. є «нереальною» оскільки на підставі аналізу інформаційних баз даних ДФС України встановлено:

- контрагент ТОВ «ПРИВАТМАПІСТРОЙ» придбавало у 4 суб`єктів господарювання виробників та у 33 суб`єктів господарювання посередників загальним обсягом 2 371т кукурудзи 3-го класу;

- серед постачальників ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» по ланцюгу постачання є ТОВ «ЕРДЕН» та ТОВ «ЮГТОРГСНАБ», які «систематично фігурують у ряді кримінальних проваджень»;

- постачальник ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» - СФГ «Колос» є фігурантом кримінального провадження № 0000287 від 11.08.2016 року за ч.2 ст. 197-1 КК України.

Позивачем було подано заперечення на акт перевірки, за результатом розгляду яких висновки Акту перевірки залишені без змін.

На підставі Акту перевірки № 2440/28-10-41-01/38234181 від 19.08.2019 року Офісом великих платників ДПС винесено податкове повідомлення-рішення від 17.09.2019 року № , згідно з яким ТОВ «Зерно-Агротрейд» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 131 018, 00 грн.

Позивач застосував процедуру адміністративного оскарження та подав до Державної фіскальної служби скаргу від 27.09.2019 року № 27/09/2019-2 на податкове повідомлення рішення від 17.09.2019 року №.

Згідно прийнятого ДФС України Рішення про результати розгляду скарги від 22.11.2019 pоку, податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків від 17.09.2019 року № залишене без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправними та таким, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із контрагентом первинні документи, копії яких містяться у матеріалах справи, повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій, відповідають господарським цілям та завданням статутної діяльності підприємств, що є свідченням добросовісності дій позивача при здійсненні вказаних операцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

За пп. 14.1.27 п. 14.1 статті 14 ПК України, витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.

Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до вимог п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

У силу вимог п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документа не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Таким чином, оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, які пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податку, а також відповідають змісту й обсягу, відображеному в укладених платником податку договорах та складених на їх підставі первинних документах, тому у разі якщо певна господарська операція не здійснювалась, визначення податкового кредиту було б безпідставним і сума ПДВ не підлягала би відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у платника податку (позивача у справі) податкової накладної, а також доказів сплати постачальнику сум ПДВ у складі вартості товару.

Як встановлено судом першої інстанції, 23.04.2019 р. між позивачем (покупець) і ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» (постачальник) було укладено Договір поставки № ЗАТ23042019/4П-К (далі - Договір поставки), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність позивача кукурудзу 3-го класу врожаю 2018 року, насипом, а позивач зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно п.2.1. Договору поставки, ціна за одну тонну товару без ПДВ складає 4 166,70 грн. ПДВ - 833,34 грн., всього з ПДВ складає 5 000,04 грн.

Пунктом 2.2. Договору поставки встановлено, що загальна вартість товару по цьому Договору без ПДВ складає 916 674,00 грн., ПДВ 183 334, 80 грн., всього з ПДВ складає 1 100 008,80 грн. +/- 5% залежно від кількості поставленого товару.

На підставі пп. 3.1.1-3.1.2. Договору поставки, покупець оплачує постачальнику 80% вартості поставленої партії Товару протягом 3 банківських днів з дати отримання покупцем документів зазначених в Договорі. 20% решти вартості партії товару, оплачується покупцем протягом 5 банківських днів з дати поставки товару за умови надання покупцю податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умов щодо реєстрації у порядку, визначеному чинним законодавством України та надання документів зазначених у цьому Договорі.

В силу п. 4.1. Договору поставки, загальна кількість товару, що поставляється складає 220,00 метричних тон +/-5% та може бути змінена за взаємною письмовою згодою сторін.

Згідно з п. 5.1. Договору поставки, постачальник зобов`язаний поставити покупцю загальну кількість товару в строк до 01.05.2019 року.

На виконання умов Договору поставки та Додаткових угод №1-№3, ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» поставило у визначене Договором поставки місце поставки - ТОВ МСП «Ніка-Тера» м. Миколаїв 309,268 метричних тон кукурудзи 3-го класу.

Постачання товару здійснювалось ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» за власний рахунок автомобільним транспортом шляхом залучення перевізника та підтверджується товарно-транспортними накладними.

При цьому, позивачем (замовник) , з метою здійснення експорту зерна, укладено з ТОВ Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» (виконавець) Договор №405/НК-17 на оказание услуг по перевалке и хранению от 23.08.2017 року з додатками, змінами та доповненнями.

Під час приймання товару ТОВ МСП «Ніка-Тера» проводилось його зважування. Результати зважування внесено ТОВ МСП «Ніка-Тера» до електронного реєстру, який ведеться в розрізі культур та постачальників по всіх поставках прийнятих на адресу ТОВ «Зерно-Агротрейд» протягом робочого дня.

Такий реєстр щоденно направлявся ТОВ МСП «Ніка-Тера» на електронну адресу позивача та є підставою для складання позивачем та постачальниками первинних документів.

Надходження в період 23.04.2019 року - 26.04.2019 року від ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» вантажу - кукурудзи в адресу позивача та його вага підтверджено Довідкою ТОВ МСП «Ніка-Тера» №464-28/08 від 28.08.2019 року, в якій в тому числі визначено постачальник, найменування товару, транспортний засіб, що доставив товар, вага товару по документах та вага нетто по переваженню і залікова вага.

Також під час постачання лабораторією ТОВ МСП «Ніка-Тера» здійснювалось визначення якості поставленого зерна кукурудзи, про що складались картки аналізу зерна, в яких, зокрема, зазначався номер вантажного засобу, яким доставлено товар та маса товару за результатами зважування.

Після фактичного постачання товару та визначення залікової ваги поставленої кукурудзи на підставі реєстру наданого ТОВ МСП «Ніка-Тера», позивачем та ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» складено видаткові накладні. За першою подією ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» склало та зареєструвало податкові накладні на суму податку на додану вартість, а позивач провів оплату фактично поставленого товару.

Повне проведення розрахунків за проведеними господарськими операціями підтверджується укладеним позивачем та ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» Актом звірки взаєморозрахунків на 30.09.2019 року.

Відповідно до приписів ст. 198 та п.201.10. Податкового кодексу України, позивач включив до Податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2019 року до складу податкового кредиту суму сплаченого ПДВ у розмірі 125 562,30 грн. за податковими накладними виданими ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ», реєстрація яких була проведена контрагентом до 15.05.2019року.

При цьому, оскільки податкова накладна ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» № 20 від 24.04.2019 року на суму 786 106, 28 грн. у тому числі податок на додану вартість в розмірі 131 017,71 грн. складена за господарською операцією з постачання кукурудзи в кількості 157.220 т. загальною вартістю 786 106, 28 грн. у т.ч. ПДВ, була зареєстрована 22.05.2019 року (тобто після закінчення строку передбаченого п.201.10 ст. 201 ПК України), то позивач включив суму ПДВ у розмірі 131 017,71 грн. до Податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2019 року до складу податкового кредиту.

Так, апелянт зауважує, що згідно проведеного аналізу інформаційних баз даних ДФС України встановлено, що ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» товар придбав у 37 СГД об`ємом 2 371 т, з яких 523 т кукурудзи 3-го класу було придбано у 4 СГД виробників та і 848 т кукурудзи 3-го класу у 33 СГД посередників.

Апелянт стверджує, що всі постачальники-посередники товару в подальшому не придбавали, не виробляли, послуги оренди, зберігання не придбавалися, власні складські приміщення відсутні, що може свідчити про обрив ланцюга-постачання.

Щодо наведеного колегія суддів зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 23.07.2020 у справі № 826/6806/17, а відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апелянт також підкреслює, що одними з постачальників позивача є ТОВ «ЕРДЕН» та ТОВ «ЮГТОРГСНАБ», зі слів апелянта, систематично фігурують у ряді кримінальних проваджень.

Апелянт вказує, що ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ», було надано інформацію, що постачальником зазначеного Товару для ТОВ «Зерно-Агротрейд» був виробник СФГ «Колос».

Відповідно до наявної інформації, на постачальника - виробника СФГ «Колос» (ПН 14246880) відкрито кримінальне провадження від 11.08.2016 №0000287 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197- 1 КК України. Крім того, СФГ «Колос» є фігурантом кримінальних проваджень 2019 року, зазначає апелянт.

На переконання апелянта, сам факт наявності у ТОВ «Зерно-Агротрейд» податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності і господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податковою кредиту.

З приводу зазначеного, колегія суддів підкреслює, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах стосовно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, в тому числі й складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом у розумінні процесуального закону.

При цьому, сам по собі факт того, що контрагенти позивача фігурують в досудових розслідуваннях, порушених за ознаками кримінального правопорушення, не є доказом протиправного формування витрат та податкового кредиту і не тягне за собою правових наслідків для позивача. При цьому, для висновків щодо нікчемності правочинів між позивачем та його контрагентами необхідно встановити наявність у платника податку при вчиненні таких зобов`язань мети, суперечної інтересам держави та суспільства. Про наявність такої мети у платника податку не можуть свідчити лише факти певних порушень правил ведення господарської діяльності.

Відповідачем не було надано жодних належних та достатніх доказів наявності вироків суду відносно посадових осіб позивача та посадових осіб контрагентів позивача за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, при цьому договори, укладені позивачем з вказаними контрагентами у судовому порядку недійсними визнані не були.

Доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Правова позиція із аналогічним застосуванням норм законодавства викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 826/18952/14 та від 16.06.2020 у справа № 806/1545/16.

Колегія суддів погоджується із висновки суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт наявності у позивача бухгалтерських та інших фінансово-господарських документів оформлених згідно вимог чинного законодавства, що свідчать про реальність здійснення господарських операцій з контрагентом. Досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності.

Водночас, відповідач не подав доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків, відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.

При цьому, апелянтом не спростовано те, що :

- приймання та визначення ваги поставленої ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» на адресу Позивача кукурудзи проводилось в м. Миколаїв на терміналі ТОВ Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» згідно укладеного Позивачем договору перевалки, що підтверджується зазначеним договором перевалки, товарно-транспортними накладними, реєстром прийнятих вантажів та Довідкою ТОВ МСП «Ніка-Тера» №464-28/08 від 28.08.2019;

- під час приймання на адресу Позивача від ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» кукурудзи ТОВ Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» проводило визначення якості зерна кукурудзи в своїй лабораторії, - згідно умов укладеного з Позивачем договору перевалки, ТОВ Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» самостійно здійснювало приведення прийнятого від ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» зерна кукурудзи до вимог щодо його вологості та сміттєвої домішки, що підтверджується Реєстрами товарно-транспортних накладних на прийняте зерно і насіння з визначенням якості кожної окремої партії, в яких зазначено які якісні характеристики зерна були змінені внаслідок заходів проведених ТОВ Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера»;

- придбане позивачем у ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» зерно кукурудзи було вирощене сільгоспвиробником СФГ «Колос», що підтверджується документами, які підтверджують статус СФГ «Колос» як виробника кукурудзи та обсяги обробітку землі та вирощеної сільгосппродукції в тому числі кукурудзи;

- придбане у ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» зерно кукурудзи було реалізовано Позивачем на експорт на користь ANCOR INVESTMENT LIMITED, що підтверджується Контрактом №ZAT/CORP_2018/19 від 09.07.2018р.(Додаток №34), Довідкою №813-19/12 від 19.12.2019р ТОВ Морський спеціалізований порт «Ніка-Тера» та митною декларацією №UA504060/2019/003323.

Відтак, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова