Справа № 420/4327/21
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4327/21
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною відмову відповідача виконати Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"» (367-XIV від 01.01.99) у частині нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5-го травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що становить 7 455 (сім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень) з урахуванням вже виплаченої суми;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому разову грошову допомогу до 5-го травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що становить 7455 (сім тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень) з урахуванням вже виплаченої суми, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» (367-XIV від 01.01.99);

стягнути з відповідача на користь позивача 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень у якості компенсації моральної шкоди;

звернутись до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності редакцій Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» після редакція Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 (3551-XII) у частині визначення розміру щорічної грошової виплати до 5-го травня учасникам бойових дій (пункт 22 статті 12)..

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є учасником бойових дій та знаходиться на обліку в Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, а відтак, має право на пільги, які встановлені статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для учасників бойових дій, зокрема, на отримання щорічно до 5 травня разової грошової допомоги.

Позивач вважає, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України №3-р/2020 від 27.02.2020 року розмір вказаної щорічної разової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій складає п`ять мінімальних пенсій за віком.

Натомість, у 2020 році Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області виплатило разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, а саме, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 «Про деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 1 390 грн.

Також позивач зазначає, що внаслідок протиправної поведінки відповідача він зазнав втрат немайнового характеру, а саме моральної шкоди через порушення його прав органом державної влади - і це призвело до моральних страждань та порушенню нормальних життєвих зв`язків, а також мало наслідком неможливість продовження активного громадського життя, адже протиправна бездіяльність відповідача унеможливлює функціонування особистості позивача на конституційних засадах. Крім того, протиправна поведінка відповідача змусила його звертатися до суду, що потребує значних зусиль та часу, з урахуванням чого позивач просить стягнути з відповідача 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень у якості компенсації моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Суд визнав за позивачем право на отримання разової грошової допомоги до 5-го травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Відмовляючи у стягненні на користь ОСОБА_1 компенсації моральної шкоди у розмірі 250 000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивачем будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, тощо, до матеріалів позовної заяви не додано, як і не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження того, з яких саме міркувань виходив позивач, визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у частині про відмову у компенсації моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., посилаючись на порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги.

В обґрунтування наведених доводів апелянт зазначив, що оскаржуваним судовим рішенням констатовано факт протиправних дій відповідача, тобто відповідачем порушено право власності позивача, що завдало йому моральних страждань, а саме відчуття несправедливості та розчарування, і як наслідок порушення стосунків з оточуючими людьми та інші негативні наслідки.

Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області подало відзив на апеляційну скаргу у якому заперечувало проти її задоволення та зазначало, що позивачем не надано жодних доказів отриманої моральної шкоди та не наведено фактичних даних, які б підтвердили понесені моральні страждання.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 наполягав на задоволенні своєї апеляційної скарги та просив суд оцінити глибину його душевних страждань та врахувати, що вони спричинені протиправними діями відповідача.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.8).

Як вбачається з листа Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області від 07.02.2021 року №671/02, позивачу у вересні 2020 року виплачено 1 390 грн. допомоги до 5-го травня 2020 року (а.с.14).

ОСОБА_1 звернувся 04 березня 2021 року до Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області з заявою, в якій просив нарахувати йому щорічну грошову допомогу до 5-го травня 2020 року, виходячи з розміру п`ять мінімальних пенсій за віком (а.с.5).

Листом від 05 березня 2021 року за №1130/02 Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області повідомило позивача, що діяльність Міністерства соціальної політики України у частині забезпечення функцій головного розпорядника бюджетних коштів регламентується Бюджетним кодексом України. Бюджетним кодексом України визначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Фінансування видатків та соціального забезпечення соціальних допомог окремим категоріям громадян проводиться в межах коштів, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідні роки, тобто виконання законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «;Про жертви нацистських переслідувань», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про державну допомогу сім`ям з дітьми» повністю залежить від фінансових ресурсів доходної частини державного бюджету. Прийняття законів та внесення до них відповідних змін є компетенцією Верховної Ради. Враховуючи вищезазначене, згідно із чинним законодавством України в даний час органи соціального захисту населення не мають законних підстав для нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі від трьох до восьми мінімальних пенсій за віком (а.с.6-7).

Вважаючи , що вказане нарахування щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі менше п`яти мінімальних пенсій за віком здійснено у порушення чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Позивачем оскаржено рішення суду першої інстанції у частині відмови у стягненні на його користь компенсації моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., тому у відповідності до приписів ст. 308 КАС України, дане рішення суду переглядається виключно у оскаржуваній частині.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

На підставі ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Між тим, а ні в суді першої, а ні в апеляційній скарзі позивачем не наведено, в чому проявилась моральна шкода та які негативні наслідки мали місце у її випадку, не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, а також не зазначено, на яких критеріях розрахунку базується заявлена до відшкодування сума у розмірі 250 000 грн.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року колегія суддів не вбачає.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.