Справа № 520/14008/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 вересня 2021 року Справа №520/14008/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Ніколаєва О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання дій протиправними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконань рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Яни Олександрівни у виконавчому провадженні №58983080 щодо закриття виконавчого провадження;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2019 винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановою Яною Олександрівною у виконавчому провадженні №58983080.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження, на його думку, прийнята державним виконавцем передчасно, оскільки рішення суду до теперішнього часу не виконано.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Ніколаєвій О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2021 у справі №520/14008/21 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

У період з 20.08.2021 по 02.09.2021 суддя перебувала у відпустці.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративній справі №520/14008/21.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - до 08.09.2021. Водночас, вказаною ухвалою витребувано у відповідача засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження №58983080.

Відповідач 08.09.2021 подав відзив на адміністративний позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви, що дії державного виконавця щодо прийняття оскаржуваної постанови є такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження, на думку відповідача, є законною, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Сторони у судове засідання, призначене на 09.09.2021 не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Згідно частиною четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

З програми «Спеціалізоване діловодство суду» встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 у справі №637/309/18 адміністративний позов ОСОБА_1 до Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по серпень 2017 року включно.

Зобов`язано Куп`янське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по серпень 2017 року включно.

Вказане рішення набрало законної сили 12.11.2018.

На виконання зазначеного рішення Харківським окружним адміністративним судом 20.02.2019 видано виконавчий лист №637/309/18 про зобов`язання Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 за період з квітня 2017 року по серпень 2017 року включно.

Стягувач - ОСОБА_1 23.04.2019 звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання рішення на підставі зазначено виконавчого листа.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №58983080 з виконання вказаного виконавчого листа.

У пункті 2 вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження №58983080 зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 04.06.2019 на боржника накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. за невиконання судового рішення без поважних причин.

У подальшому, рішення суду боржником не виконано, у зв`язку з чим державним виконавцем 11.11.2019 прийнято відносно позивача постанову про накладення штрафу, якою на позивача накладено штраф у розмірі 10200,00 грн. Водночас, боржника попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

У подальшому, 11.11.2019 державним виконавцем сформовано на направлено до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Куп`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області вимог виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2019 №637/309/18, відповідальність за яке передбачено статтею 382 Кримінального кодексу України.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.10.2018 у справі №637/309/18 до теперішнього часу не виконано, у зв`язку з цим державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №58983080 з підстав неможливості виконання вказаного рішення без участі боржника.

Не погоджуючись із оскаржуваною постановою про закінчення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» встановлено послідовність дій державного виконавця, зокрема, до таких дій відносяться: 1) накладення на боржника штрафу та перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); 2) накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); 3) звернення до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно частин пятої, щостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно вимог статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частинами першою, другою статті 75 цього ж Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено строків накладення штрафів за невиконання рішення, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

На переконання державного виконавця вжиття зазначених вичерпних заходів примусового виконання рішення суду правомірно зумовило прийняття спірної постанови про закінчення виконавчого провадження, згідно пункту 11 статті 39 та статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".

Проте суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону, якими визначено виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом Закону України «Про виконавче провадження», зокрема частини третьої статті 63, виконавець перед закінченням виконавчого провадження зобов`язаний вжити заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Згідно частини третьої статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Особливостями виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, передбаченими статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Зокрема, у разі якщо рішення суду не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Порядок розгляду заяви виконавця про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення регламентовано статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України, частина 3 якої в якості підстави для задоволення такої заяви виконавця визначає обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. При цьому акцентується увага на тому, що діючим на час спірних правовідносин сторін законодавством не передбачені зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення за ініціативи суду.

Якщо у державного виконавця залишаються засоби, способи і можливість, визначені Законом України №1404-VІІІ для продовження вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду навіть без участі боржника, на переконання суду у даній справі, провадження не може бути закінченим.

Зазначені висновки суду зумовлені правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.03.2019 у справі №750/9782/16-а.

Доказів звернення державного виконавця до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №637/309/18 матеріали адміністративної справи не містять.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вказане, оскаржувана постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження є передчасною, оскільки органом державної виконавчої служби не вчинено всіх необхідних дій щодо виконання рішення суду. Доказів протилежного до суду не надано.

Суд також зауважує, що завданням виконавчого провадження є, зокрема, примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

Так, нормами Закону України №1404-VIII передбачено послідовність дій державного виконавця у процедурі примусового виконання виконавчого документа. Водночас лише дотримання державним виконавцем процедури послідовності таких дій не достатньо для винесення органом ДВС постанови про закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 частини першої статті 39 Закону України №1404-VIII у разі невиконання судового рішення боржником, оскільки це суперечить принципу ефективності у процедурі виконавчого провадження. Це означає, що державний виконавець зобов`язаний довести, що під час чергової перевірки боржника на предмет виконання ним виконавчого документа, він максимально вжив усіх заходів примусового характеру, оскільки виконавче провадження не може бути закінчене лише з підстав дотримання державним виконавцем черговості дій у процедурі примусового виконання судового рішення, визначеної Законом України №1404-VIII.

Вичерпний перелік обставин, за яких виконавче провадження закінчується з підстав, що не пов`язані з досягненням мети виконавчого провадження - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, визначений Законом України №1404-VIII.

Правовий аналіз положень пункту 11 частини першої статті 39 у системному зв`язку з частиною третьою статті 63 Закону України №1404-VIII дає підстави для висновку, що, якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Водночас невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вичерпання заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 (справа №552/3995/17).

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2019 прийнятої старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановою Яною Олександрівною у виконавчому провадженні №58983080 є обґрунтованими та наявні правові підстави для їх задоволення.

Водночас, суд вважає вимоги позивача у частині визнання протиправними дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Баранової Яни Олександрівни у виконавчому провадженні №58983080 щодо закриття виконавчого провадження, є такими, що задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

У рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення КС України від 30.01.2003 №3-рп/2003 року).

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

При цьому, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Водночас дії відповідача у даній справі не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для позивача.

Правові наслідки для позивача несе сама постанова про закінчення виконавчого провадження №58983080.

З урахуванням викладеного, суд вважає що у даному випадку належним способом захисту прав позивача є скасування відповідного рішення.

У той же час, констатація факту невиконання судового рішення, без з`ясування обставин стосовно того, що зумовило його невиконання, не може бути достатнім і переконливим свідченням того, що державний виконавець допустив протиправну бездіяльність.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного суду.

Стосовно строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Позивач згідно змісту заявлених позовних вимог просить суд поновити строк звернення до суду.

Згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач дізнався про оскаржувану постанову 14.06.2021 після звернення до відповідача, що не заперечується відповідачем у даній справі.

У подальшому звернувся позивач 30.06.2021 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 у справі №520/11780/21 позовну заяву повернуто позивачу. Вказану ухвалу суду позивач отримав 19.07.2021.

У подальшому, позивач повторно 29.07.2021 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом, тобто в межах десятиденного строку звернення.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач вчиняв належні дії для захисту своїх прав, відтак, на переконання суду наявні правові підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-258, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вулиця Мироносицька, 99, літ. А3, місто Харків, 61023, ) про визнання дій протиправними та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.11.2019 прийняту старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Барановою Яною Олександрівною у виконавчому провадженні №58983080.

Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за рахунок бюджетних асигнувань витрати по сплаті судового збору на користь ОСОБА_1 у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім гривен 00 копійок).

Рішення набирає законної сили у порядку та строк, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 14.09.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва