Справа № 400/4483/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/4483/20
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної казначейської служби України та ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

13 жовтня 2020 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, у якій позивач просив задовольнити визначені ним позовні вимоги.

Слід звернути увагу, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 закрито провадження в частині позовних вимог, а тому оцінці суду підлягали вимоги щодо:

визнання протиправними дій Державної казначейської служби Україна щодо ухилення від своєчасного обліку і початку виконання виконавчого листа від 20.05.2020 про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, виданого на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 у справі 400/2048/19;

зобов`язання Державної казначейської служби України взяти на облік виконавчий лист від 20.05.2020 про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, виданий на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 у справі 400/2048/19, в день його надходження за здійсненим поштовим відправленням та присвоїти йому порядковий номер, яким відповідає дню надходження виконавчого листа за здійсненим ОСОБА_1 поштовим відправленням;

стягнення на користь ОСОБА_1 з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Вищенаведені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що ДКС України майже протягом трьох місяців безпідставно ухилялося від прийняття до обліку та виконання поданого ним виконавчого документа про стягнення моральної шкоди встановленої рішенням суду по справі №400/2048/19. Недотримання державою свого зобов`язання провести безспірне списання коштів з державного бюджету, неминуче викликало у позивача почуття розпачу через відсутність ефективного засобу юридичного захисту. Протиправною бездіяльністю відповідача завдано моральну шкоду, розмір якої ОСОБА_1 оцінив в 15 000 грн.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що присуджену до відшкодування моральну шкоду позивачу заподіяно діями органів державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві, правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління Мінюсту (м. Київ), а тому згідно приписів п. 36 Порядку №845 ДКС України заяву позивача з виконавчим листом Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 по справі 400/2048/19 направлено до ГУ ДКС України у м. Києві для вчинення відповідних дій. З врахуванням приписів та строків встановлених п. 37 Порядку №845 ГУ ДКС України у м. Києві направило на виконання до ДКС України оригінал виконавчого листа МОАС від 20.05.2020 по справі №400/2048/19 з пакетом документів, яким обліковується у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030, за порядковим номером у черзі 508. Щодо моральної шкоди, то позивач мав надати докази на підтвердження факту її спричинення, а також наявності причинного зв`язку між діями чи бездіяльністю відповідача та спричиненою шкодою чого не зроблено та, зокрема, не надано медичних документів на підтвердження моральних страждань та погіршення стану його здоров`я. Крім того, визначений розмір шкоди 15 000 грн є необґрунтований.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Державної казначейської служби Україна України щодо ухилення від своєчасного обліку і початку виконання виконавчого листа від 20.05.2020 про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, виданого на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 у справі 400/2048/19.

Зобов`язано Державну казначейську службу України взяти на облік виконавчий лист від 20.05.2020 про стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, виданий на підставі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 у справі 400/2048/19, в день його надходження за здійсненим поштовим відправленням та присвоїти йому порядковий номер, який відповідає дню надходження виконавчого листа за здійсненим ОСОБА_1 поштовим відправленням.

В задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ДКС України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити. Зокрема, апелянт зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні помилково визначив, що по справі №400/2048/19 боржником є ДКС України. Всі судові рішення про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України виконує ДКС України, але це не означає, що саме воно по всім рішенням є боржником. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні мітити відомості про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів, про що свідчить висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 по справі №910/23967/16. Суд дійшов помилкового висновку, що позивач за належністю направив виконавчий лист по справі №400/2048/19 обґрунтовуючи це ч.1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки його виконання здійснюється Казначейством за бюджетною програмою КПКВК 3504030. В іншому посилається на доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати в частині відмови та прийняти нове, яким у цій частині задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 , а саме:

визнати протиправними дії Державної казначейської служби України щодо не виконання виконавчого листа від 27.04.2010 року, виданого на підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.03.2010 року у справі №2а-3748/09/1470, з урахуванням ухвали суду по тій же судовій справі від 09.07.2010 року про зміну порядку та способу виконання судового рішення, в частині допущеного до негайного виконання рішення про стягнення грошових коштів у сумі 7767,90 грн середнього розміру щомісячного грошового утримання судді за один місяць, у межах загальної суми стягнення;

стягнути на користь ОСОБА_1 з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Зокрема, апелянт зазначає, що висновок суду про те, що інститут негайного виконання покликаний забезпечувати якнайшвидший захист прав та інтересів громадян та юридичних осіб, однак не може виконуватися врозріз бюджетним програмам передбачених по виконанню судових рішень та всупереч встановленій черговості по погашенню заборгованості суперечить законодавству України. Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди суд не навів мотивів спростування або відхилення доводів позивача щодо заподіяння йому моральних страждань та переживань внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача. Не подання доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди не відповідає принципу змагальності сторін, оскільки відповідач не заперечував обставинам страждань і переживань, а лише стверджував про намір позивача безпідставно збагатитися за рахунок пред`явленої до стягнення шкоди. Також безпідставним є посилання суду на те, що моральну шкоду позивачу вже відшкодовано рішенням суду в іншій справі, оскільки обставини її завдання внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача виникли вже після його прийняття. Сума 15000 грн є справедливою та належною сатисфакцією.

Позивач також надав відзив на апеляційну скаргу ДКС України, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 по справі №400/2048/19, яке постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2020 залишено без змін, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та, зокрема, стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України () на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000,0 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

25.05.2020 позивач направив начальнику ДКС України заяву про добровільне виконання рішення суду по справі №400/2048/19, до якої додано два виконавчих листа від 20.05.2020 по даній справі, один з яких в оригіналі (про стягнення моральної шкоди), світлокопії довідки банківської установи, картки платника податків та паспорту (а.с. 9)

Листом від 10.06.2020 за №5-08-08/9932 ДКС України направило до ГУ ДКС України в м. Києві заяву позивача з додатками з посиланням на п.36 Порядку №845 з врахуванням, що згідно рішення по справі №400/2048/19 шкоду заподіяно ГТУЮ у м. Києві (а.с. 34).

Листом від 17.06.2020 за №04.2-17-10/5699 ГУ ДКС України у м. Києві на виконання п. 37 Порядку №845 просило у ГТУЮ у м. Києві, Центрального міжрегіонального управління Мінюсту (м. Київ) протягом 15 робочих днів надати документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету та їх перерахування на рахунок стягувача (а.с. 35).

Листом від 31.07.2020 за №04-01.5/7361 ГУ ДКС у м. Києві відповідно до п. 37 Порядку №845, Порядку №373, затвердженого наказом ДКС України від 06.12.2016 (в редакції наказу ДКС України від 11.12.2018 №385), направило оригінал виконавчого листа МОАС від 20.052020 у справі №400/2048/19 про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн разом з пакетом документів до ДКС України (а.с. 36).

Про вищевказані обставини позивача повідомлено листом ГУ ДКС у м. Києві №04.1-01-10/7618 від 07.08.2020 на його запит від 09.07.2020 №23896 (а.с. 10).

Листом ДКС України від 07.08.2020 за №5-11-11/13825 позивачу надано інформацію, що виконавчий лист МОАС по справі №400/2048/19 з 06.08.2020 обліковується у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 та його порядковий номер у черзі на виконання станом на 07.08.2020 складає 512.

Не погоджуючись із діями ДКС України щодо своєчасного обліку і початку виконання виконавчого листа від 20.05.2020 по справі №400/2048/19, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за належністю направлено виконавчий лист по справі № 400/2048/19, виданий Миколаївським окружним адміністративним судом, за яким боржником є держава Україна в особі Державної казначейської служби України, оскільки відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", саме Державна казначейська служба України в даному випадку повинна була виконати рішення суду шляхом списання коштів з рахунків державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідачем протиправно не здійснено обліку виконавчого листа. Позицію відповідача стосовно того, що присуджену до відшкодування моральну шкоду позивачу заподіяно діями органів державної виконавчої служби ГТУЮ в м. Києві, а тому Казначейством заяву позивача з виконавчим листом направлено до ГУ ДКС України в. Києві для вчинення відповідних дій, суд не прийняв до уваги, оскільки рішенням по справі 400/2048/19 встановлено боржника саме ДКС України. Позиція відповідача стосовно підстав пересилання заяви позивача з виконавчим листом не звільняла його від обов`язку взяття на облік виконавчого листа, як вхідного документу, шляхом зазначення на ньому у відповідному встановленому місці дати надходження до установи і реєстраційного індексу. Оскільки питання стягнення моральної шкоди за тривале невиконання судового рішення вже вирішувалось в рамках судової справи №400/2048/19 та позивачем не надано до суду доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 15000,00 грн тому в задоволенні цієї вимоги судом відмовлено.

Судова колегія погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судова колегія звертає увагу, що судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

По змісту резолютивної частини рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 по справі №400/2048/19, яке набрало законної сили 28.04.2020, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та, зокрема, стягнуто з держави Україна в особі Державної казначейської служби України () на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000,0 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Зазначене формулювання свідчить, що стягнення суми моральної шкоди ухвалено здійснити з Державної казначейської служби України рішенням суду, що набрало законної сили, про що вірно зазначав суд першої інстанції.

Доводи апелянта, що у справі №400/2048/19 суд помилково визначив боржником ДКС України не спростовують даний факт та їх слід було навести у відповідній апеляційній скарзі при оскарженні рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.01.2020.

Посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.06.2018 по справі №910/23967/16, також слід було здійснити при оскарженні рішення №400/2048/19.

Судова колегія додатково звертає увагу, що мотивувальна частина рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 по справі №400/2048/19 свідчить, що при вирішенні питання про відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходив не з бездіяльності Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві і Державної казначейської служби України в цій справі, а з факту тривалого невиконання судового рішення, безвідносно бездіяльності чи вини органів казначейства.

За таких умов, посилання ДКС України, що в рамках розгляду справи встановлено заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 діями органів ДВС ГТУЮ у м. Києві, правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління Мінюсту (м. Київ), є помилковими.

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 1404-VIII закріплено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VІ (далі - Закон України №4901-VІ) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону №4901-VI стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону №4901-VI у разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затверджене Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (у редакції постанови від 30.01.2013 р. № 45) (далі - Порядок № 845).

Відповідно до 6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Пунктом 8 Порядку №845 визначено, що органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:

1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;

2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;

3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач виконав вимоги п.6 Порядку №845, виконавчий лист йому не повертався, про необхідність отримання інших документів та відомостей ОСОБА_1 не повідомляли, що дає підстави вважати, що ним надано виконавчий лист до виконання відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 24 Порядку №845 стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

Згідно Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів ДКС України сама є розпорядником своїх коштів.

За таких умов вірними є висновки суду першої інстанції, що позивачем за належністю направлено виконавчий лист по справі № 400/2048/19, виданий Миколаївським окружним адміністративним судом, за якими боржником є держава Україна в особі Державної казначейської служби України, оскільки відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", саме Державна казначейська служба України в даному випадку повинна була виконати рішення суду шляхом списання коштів з рахунків державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Також вірними є посилання суду, що відповідачем протиправно не здійснено обліку виконавчого листа надісланого ОСОБА_1 , оскільки останній зобов`язаний був здійснити реєстрацію вхідного документа, тобто запис облікових даних про документ за встановленою формою, що фіксує факт його одержання шляхом зазначення на ньому у відповідному встановленому місці дати і реєстраційного індексу з подальшим записом у реєстраційних формах (журналі, картотеці, електронній базі даних) певних відомостей про цей документ.

Вищенаведене у своїй сукупності свідчить, що зобов`язання відповідача про взяття на облік виконавчого листа за днем його надходження до установи, за здійсненим позивачем поштовим відправленням 25.05.2020 року, є належним способом відновлення порушеного права позивача, а також слугуватиме меті усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах та є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Щодо доводів ОСОБА_1 про відшкодування та стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ст.56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Позивачем не надано суду доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ.

ОСОБА_1 також не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 15000,00 грн, яка, крім іншого, не є співмірною допущеним відповідачем порушенням, що проявилися у затримці реєстрації поданого позивачем виконавчого документа для виконання на декілька місяців.

Доводи про необґрунтованість висновків суду, що питання стягнення моральної шкоди за тривале невиконання судового рішення вже вирішувалось в рамках судової справи 400/2048/19 є вірними, проте вони в цілому не підтверджують наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Доводи позивача, що відповідач не заперечував обставини його страждань і переживань, спростовуються змістом поданого ДКС України відзиву на позовну заяву.

Оцінку викладеним в поданій апеляційній скарзі вимогам ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій ДКС України щодо невиконання виконавчого листа від 27.04.2010 року, виданого на підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.03.2010 року у справі №2а-3748/09/1470, з урахуванням ухвали суду по тій же судовій справі від 09.07.2010 року про зміну порядку та способу виконання судового рішення, в частині допущеного до негайного виконання рішення про стягнення грошових коштів у сумі 7767,90 грн середнього розміру щомісячного грошового утримання судді за один місяць, у межах загальної суми стягнення, судова колегія не надає, оскільки ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 закрито провадження в цій частині позовних вимог.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 16 жовтня 2020 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко