Справа № 640/3952/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Київ № 640/3952/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю.., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів,

Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 , email: ІНФОРМАЦІЯ_1 до Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі по тексту - відповідач 1), адреса: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, Офісу Генерального прокурора (далі по тексту - відповідач 2), адреса: 01011, місто вулиця Різницька, будинок 13/15, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів №25дп-21 від 04 лютого 2021 року;

- зобов`язати відповідачів повторно здійснити розгляд «Висновку про відсутність дисциплінарного проступку заступника керівника місцевої прокуратури Полтавської області, начальників відділів місцевої прокуратури Полтавської області, прокурорів відділів місцевої прокуратури Полтавської області у дисциплінарному провадженні №07/3/2?841дс-223дп-20 за дисциплінарною скаргою ОСОБА_1 »

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 22 серпня 2019 року на нього автомобілем ОСОБА_2 під керуванням водієм ОСОБА_3 здійснено наїзд, в результаті чого отримав тілесні ушкодження.

По даному факту, як вказано у позовній заяві, 23 жовтня 2019 року Козельщинським відділом Кобеляцької місцевої прокуратури внесено відомості до ЄРДР за №0000073 з кваліфікацією за частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

В даному кримінальному провадженні позивач має процесуальний статус потерпілого. Досудове розслідування розпочато Козельщинським ВП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області.

В подальшому, підслідність вказаного провадження була визначена за Новосанжарським ВП Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області.

Досудове розслідування здійснюється другий рік.

Під час досудового розслідування, як він вказує, вбачав ряд процесуальних порушень в діях прокурорів, які здійснювали процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, у зв`язку з чим він звернувся до кадрової комісії Офісу Генерального прокурора з рядом скарг.

За наслідками попереднього дослідження скарг відкрито 4 дисциплінарні провадження про що повідомлено позивача відповідними листами від 10 вересня 2020 року №07/3/2-841дс-223дп-20, від 12 жовтня 2020 року №07/3/2-939дс-234дп-20, від 29 жовтня 2020 року №07/3/2-1005дс-239дп-20 та від 25 листопада 2020 року №07/3/2-1097дс-255дп-20.

Крім того, у позовній заяві вказано, що із сайту Офісу Генерального прокурора в розділі «Повідомлення» позивач дізнався, що на 21 січня 2021 року призначено засідання кадрової комісії, на якому буде розглядатися висновок про відсутність дисциплінарного проступку заступника керівника місцевої прокуратури Полтавської області, начальників відділів місцевої прокуратури Полтавської області, прокурорів відділів місцевої прокуратури Полтавської області у вказаному вище дисциплінарному провадженні.

Також, позивач зазначає, що його на електронну адресу направлено повідомлення про дату та місце розгляду та роз`яснено право бути присутнім.

Позивач скористався своїм правом та направив комісії клопотання про надання матеріалів дисциплінарного провадження на ознайомлення, оскільки під час провадження, вбачав порушення та виявив бажання заявити відвід тим особам, які здійснювали об`єднання проваджень за скаргами.

Як вказано у позовній заяві, засідання кадрової комісії 21 січня 2021 року було відкладено, у зв`язку із задоволенням клопотання позивача про надання матеріалів на ознайомлення.

27 січня 2021 року позивач на свою електронну адресу отримав з листа Офісу Генерального прокурора за № 07/3-55вих21 від 27 січня 2021 року, з якого вбачалось, що його клопотання про ознайомлення зі справою, комісією задоволено, проте визначено, що спосіб шляхом безпосереднього з`явлення за адресою АДРЕСА_2 , у відділі підготовки матеріалів щодо дисциплінарної відповідальності, з попереднім узгодженням за телефоном або електронною поштою та додатково надіслано лист з повідомленням про нову дату засідання, а саме 04 лютого 2021 року.

Крім того, позивач зазначає, що 28 січня 2021 року він направив на адресу комісії клопотання, в якому просив визначити інший варіант для ознайомлення, оскільки досі відчуває наслідки наїзду, вирішується питання про оперативне втручання, запровадження карантинних обмежень, де за віком позивач належить до групи ризику тощо.

Це клопотання позивач, як він вказує у позовній заяві, продублював як до Офісу Генерального прокурора, так і Уповноваженого з прав людини, задля сприяння йому в реалізації мої процесуальних прав.

29 січня 2021 року на електронну адресу кадрової комісії позивач надіслав клопотання про надання йому копії технічного запису засідання комісії 21 січня 2021 року та витяг з протоколу засідання. Звернення дублювалося і на електронну адресу Офісу Генерального прокурора а також цього дня позивач телефонував за номером НОМЕР_1 , вказаним у листі, де він мав «узгодити» час свого ознайомлення, однак за цим номером ніхто не відповідав.

Оскільки жодної відповіді позивач не отримав, 01 лютого 2021 року він потворно зателефонував за вищевказаним номером, але знову безуспішно. Повторно звернувся до комісії з клопотанням про відкладення розгляду, до моменту його ознайомлення зі справою. Звернення дублювалося і на електронну адресу Офісу Генерального прокурора, проте, як зазначає позивач, відповіді не надійшло.

З 08 лютого 2021 року майже кожного дня позивач телефонував за номером НОМЕР_1 , але за ним ніхто не відповідав.

12 лютого 2021 року з метою дізнатися про долю свого «ознайомлення», неодноразових звернень, позивач звертався і на «гарячу лінію» Офісу Генерального прокурора і на телефон «довіри».

15 лютого 2021 року, з сайту Офісу Генерального прокурора у розділі «рішення» позивач виявив наявність рішення дисциплінарної комісії № 25дп-21 від 04 лютого 2021 року, зі змісту якого виявив, що воно стосується поданих ним скарг.

Таким чином, як зазначає позивач, розгляд скарг відбувся за його відсутності, що позбавило його права на подачу зауважень, заперечень на доводи прокурорів чи матеріали перевірки, або ж подати нові докази, обстоювати свої докази та доводити їх переконливість комісії.

Як стверджує позивач, він мав намір брати участь у засіданні комісії, але після надання йому можливості ознайомитися зі справою, адже він не має достатньо коштів для того, щоб неодноразово здійснювати явку до міста Києва за 350 км від місця його проживання.

Крім того, позивач наголошує, що ознайомлення з матеріалами було також необхідне з метою залучення адвоката до участі у провадженні, для захисту інтересів позивача під час дисциплінарного провадження.

Проте, на переконання позивача, право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження, особиста участь в провадженні, можливість реалізації права на заявлення відводу та прав на захист забезпечені не були, чим, як стверджує позивач, комісією було порушено принцип рівності сторін, а сам позивач зазнав дискримінаційного ставлення за професійною ознакою, адже права інших осіб у провадженні, котрі мають статус «прокурора» під час провадження були забезпечені у повному обсязі, тобто даним особам надали право надати свої пояснення, ознайомитися з матеріалами скарги, подати свої докази та спростувати докази заявника, чого сам заявник був позбавлений.

Вказані обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву послався на те, що до кадрової комісії 04 вересня 2020 року надійшла дисциплінарна скарга позивача про вчинення прокурорами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, за результатом розгляду якої членом кадрової комісії ОСОБА_6 прийнято рішення №07/3/2-841дс-223дп-20 від 10 вересня 2020 року про відкриття дисциплінарного провадження.

07 жовтня 2020 року на адресу кадрової комісії надійшла скарга позивача про вчинення прокурорами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дисциплінарного проступку. Рішенням члена комісії ОСОБА_12 від 12 жовтня 2020 року відкрито дисциплінарне провадження за цією скаргою

27 жовтня 2020 року до кадрової комісії надійшла аналогічна скарга позивача про вчинення прокурором ОСОБА_7 дисциплінарного проступку, за результатами розгляду якої 29 жовтня 2020 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження.

19 листопада 2020 року позивачем подано ще одну дисциплінарну скаргу, провадження в якій відкрито на підставі рішення члена кадрової комісії від 25 листопада 2020 року.

Під час перевірки доводів скарг було встановлено, що вони подані за одним й тим же фактом вчиненням прокурорами дисциплінарного проступку в одному кримінальному провадженні, а тому кадровою комісією прийнято рішення про об`єднання дисциплінарних проваджень в одне.

За результатами перевірки дисциплінарних скарг членом кадрової комісії ОСОБА_6 22 грудня 2020 року складено висновок про відсутність дисциплінарного проступку у діях прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Крім того, у відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 послався на те, що скаржника та прокурорів було своєчасно повідомлено про час і місце проведення засідання кадрової комісії.

Відповідні повідомлення, як зазначає представник відповідача 1, було оприлюднено 14 січня 2021 року та 26 січня 2021 року та додатково направлено на електронні адреси.

Представник відповідача 1 наполягає на тому, що чинним Порядком №266 не передбачено надіслання сканкопій матеріалів дисциплінарного провадження та надання заявникові можливості знайомитись з ними, проте, враховуючи численні клопотання про відкладення розгляду висновку та надання можливості ознайомитись з матеріалами дисциплінарного провадження, кадровою комісією з метою забезпечення прав позивача було прийнято рішення про перенесення розгляду висновку у дисциплінарному провадженні та 27 січня 2021 року на адресу позивача направлено повідомлення за №07/3-55вих-21 про результати розгляду кадровою комісією його клопотань та роз`яснено порядок ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження.

Крім того, як вказує представник відповідача 1, оскільки позивач не направив на електронну адресу кадрової комісії пропозиції щодо узгодження дати ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження, але направляв нові клопотання із збільшеними вимогами (щодо надіслання сканкопій матеріалів засобами електронного зв`язку з додатковим направленням паперових копій матеріалів кур`єрською службою «Нова пошта») комісія дійшла висновку про відсутність намірів у позивача скористатись наданою йому можливістю.

Також, у відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 послався на те, що чинним законодавством не передбачено право позивача, як скаржника у дисциплінарному провадженні, на оскарження рішення кадрової комісії до суду.

Більш того, представник відповідача 1 вважає, що вказане рішення кадрової комісії не створює для позивача будь-яких прав чи обов`язків, відповідно, не порушує їх.

На підставі викладеного, представник відповідача 1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача 1, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив на позовну заяву послався на те, що він намагався погодити дату та час ознайомлення у телефонному режимі, але слухавку ніхто не брав.

На електронну адресу кадрової комісії, як стверджує позивач, ним направлялись завчасно клопотання про забезпечення його права у дистанційний спосіб, оскільки він не є жителем міста Києва та після ДТП отримав численні травми опорно-рухової системи, а тому, як він зазначив, не може проїхати 600 км в період коронокризи для того, щоб (мовою оригіналу) впертися в закриті двері.

Також, у відповіді на відзив на позовну заяву позивач послався на аналогічні обставини тим, що викладені у позовній заяві та додатково зазначив, що представник відповідача 1 у відзиві, виправдовуючи незаконні рішення комісії, посилається на невчинення позивачем тих процесуальних дій, котрі від нього кадрова комісія не вимагала.

Стосовно оскарження самого рішення кадрової комісії, позивач наголосив, що підставою його позову є не оскарження самого рішення про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку, а діяння кадрової комісії в процесі дисциплінарного провадження, тобто, скасування цього рішення є вимогою ефективності відновлення порушених прав позивача.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву послався на те, що чинним законодавством не передбачено право позивача, як скаржника у дисциплінарному провадженні, відкритому стосовно прокурора, оскаржувати рішення за наслідками розгляду скарги, оскільки таким правом наділений виключно прокурор, якого стосується таке рішення.

Більш того, представник відповідача 2 послався на те, що Офіс Генерального прокурора не є належним відповідачем в частині позовних вимог щодо зобов`язання повторно розглянути скарги позивача, оскільки останній не наділений повноваженнями щодо вчинення дій, прийняття рішень, пов`язаних з дисциплінарним провадженням, які віднесені до виключної компетенції відповідної кадрової комісії.

На підставі викладеного, представник відповідача 2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з доводами представника відповідача 2, позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій останній зазначив, що ним оскаржується процедура здійснення дисциплінарного провадження, а вимога про скасування рішення зумовлена тим, що іншим способом відновити порушені права позивача неможливо.

Крім того, позивач наголосив, що залучення Офісу Генерального прокурора до участі у справі у якості відповідача, зумовлено тим, що кадрова комісія є структурним підрозділом Офісу Генерального прокурора.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 березня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2021 року зобов`язано Кадрову комісію Офісу Генерального прокурора з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів направити на адресу ОСОБА_1 належним чином засвідчені копії документів, що були додані до відзиву на позовну заяву, у тому числі копії матеріалів дисциплінарного провадження №07/3/2-841дс-223дп-20 та подати через канцелярію Окружного адміністративного суду місті Києва докази направлення на адресу позивача зазначених в пункті 1 резолютивної частини ухвали суду документів та матеріалів.

Вимоги ухвали суду від 27 травня 2021 року виконані відповідачем 1, про що надано відповідні докази.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наданих суду копій матеріалів дисциплінарного провадження №07/3/2-841дс-223дп-20 до кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів (далі - кадрова комісія) 04 вересня 2020 року надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_1 про вчинення прокурорами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дисциплінарного проступку, за результатами розгляду якої членом кадрової комісії ОСОБА_6 10 вересня 2020 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-841дс-223дп-20 стосовно цих прокурорів.

В подальшому, до кадрової комісії 07 жовтня 2020 року надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_1 про вчинення прокурорами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дисциплінарного проступку, за результатами розгляду якої членом кадрової комісії ОСОБА_12 12 жовтня 2020 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-939дс-234дп-20 стосовно зазначених прокурорів.

Крім цього, до кадрової комісії 27 жовтня 2020 року надійшла аналогічна дисциплінарна скарга ОСОБА_1 про вчинення дисциплінарного проступку прокурором ОСОБА_7 , за результатами розгляду якої 29 жовтня 2020 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-1005дс-239дп-20 стосовно цього прокурора.

Встановлено, що дисциплінарні скарги у вказаних провадженнях подані ОСОБА_1 щодо вказаних вище прокурорів за одним і тим же фактом в одному кримінальному провадженні, а тому Кадровою комісією 05 листопада 2020 року прийнято рішення про об`єднання дисциплінарних проваджень № 07/3/2-939дс-234дп-20 та № 07/3/2-1005дс-239дп-20 в одне провадження за № 07/3/2-939дс-234дп-20.

В подальшому, як вбачається з копій матеріалів дисциплінарного провадження, кадрова комісія рішенням від 19 листопада 2020 року об`єднала дисциплінарні провадження № 07/3/2-939дс-234дп-20 та № 07/3/2-841дс-223дп-20 стосовно прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в одне провадження за № 07/3/2-841дс-223дп-20 та визначила відповідальним за подальшу перевірку об`єднаного дисциплінарного провадження члена кадрової комісії ОСОБА_6

19 листопада 2020 року на адресу кадрової комісії надійшла дисциплінарна скарга ОСОБА_1 про вчинення прокурорами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 дисциплінарного проступку, за результатами розгляду якої членом кадрової комісії ОСОБА_13 25 листопада 2020 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-1097дс-255дп-20 стосовно вказаних прокурорів.

Більш того, судом встановлено, що оскільки вказані дисциплінарні скарги стосуються одних і тих самих осіб, зазначені у них доводи з аналогічного питання, кадровою комісією 03 грудня 2020 року прийнято рішення про об`єднання дисциплінарних проваджень № 07/3/2-841дс-223дп-20 та № 07/3/2-1097дс-255дп-20 в одне провадження за № 07/3/2-841дс-223дп-20.

Так, як вбачається зі змісту дисциплінарних скарг позивача, підставою для притягнення прокурорів до дисциплінарної відповідальності у всіх дисциплінарних скаргах зазначені пункти 1, 2, 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»: невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, необґрунтоване зволікання з розглядом звернення, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості чи незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, а також грубе порушення правил прокурорської етики.

За результатами проведеної перевірки в об`єднаному дисциплінарному провадженні № 07/3/2-841дс-223дп-20 складено висновок про відсутність дисциплінарного проступку у діях прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Більш того, з матеріалів дисциплінарного провадження вбачається, що позивача листом від 14 січня 2021 року №07/3-26вих-21, який направлено на його електронну адресу, було повідомлено про те, що 21 січня 2021 року о 10 годині 00 хвилин у приміщенні Офісу Генерального прокурора (вулиця Різницька, 13/15, місто Київ) відбудеться засідання кадрової комісії, на якому розглядатиметься вказаний вище висновок.

Також, з матеріалів дисциплінарного провадження (Том №6) вбачається, що позивач, починаючи з 15 січня 2021 року звертався до Офісу Генерального прокурора з клопотаннями, в яких просив, як і відкласти розгляд висновку про відсутність дисциплінарного проступку, так і забезпечити його право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження шляхом надання їх сканкопій на його електронну адресу; вирішити питання про забезпечення його участі в засіданні в режимі відеоконференції, за допомогою власних технічних засобів та повідомити про дату, час та місце розгляду висновку письмово та завчасно.

27 січня 2021 року на електронну адресу позивача було направлено повідомлення, про те, що засідання кадрової комісії, на розглядатиметься розгляд висновку про відсутність дисциплінарного проступку, відбудеться 04 лютого 2021 року о 10 годині 00 хвилин в приміщенні Офісу Генерального прокурора.

Крім того, листом від 27 січня 2021 року №07/3-55вих-21 позивача також було повідомлено про те, що його клопотання розглянуті, за наслідком їх розгляду позивачу повідомлено, що кадровою комісією прийнято рішення про перенесення розгляду висновку з метою надання позивачу можливості ознайомитись з матеріалами дисциплінарного провадження, запропоновано ознайомитись з ними за адресою: АДРЕСА_2 , попередньо узгодивши день і час за телефоном або електронною поштою, які зазначені в листі. Також позивача проінформовано, що наразі відсутня технічна можливість забезпечення відеоконференції для участі заявників, їх представників або прокурорів при проведенні засідань кадрової комісії. Крім того, у листі зазначено, що надання сканкопій матеріалів дисциплінарного провадження не передбачено Порядком розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженим наказом Генерального прокурора від 04 листопада 2019 року №266.

Позивач, вважаючи, що відповідачами порушено його права в частині недотримання процедури розгляду кадровою комісією матеріалів дисциплінарного провадження, звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ, відповідно до положень якого до 01 вересня 2021 року було зупинено дію положень Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, які визначали порядок роботи відповідного органу, який здійснює дисциплінарне провадження.

В свою чергу, судом встановлено та що не спростовано позивачем, наказом Генерального прокурора від 09 січня 2020 року №9 була утворена кадрова комісія з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, яка забезпечувала станом на момент виникнення спірних правовідносин, розгляд цих дисциплінарних скарг.

Процедуру розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження, прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України "Про прокуратуру" (далі - Закон), про накладення на прокурора Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласної (регіональної), окружної (місцевої), військової прокуратури дисциплінарного стягнення або прийняття рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора визначено у Порядку розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, затвердженому наказом Генерального прокурора від 04 листопада 2019 року №266 (далі по тексту - Порядок №266).

Відповідно до пункту 4 розділу І Порядку №266 органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних) прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур, військових прокуратур, є кадрова комісія, утворена відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора.

Пунктом 8 розділу І Порядку №266 передбачено, що Право на звернення до кадрової комісії із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі факти, які можуть бути підставою для відкриття дисциплінарного провадження. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги передбачений у додатку до цього Порядку.

У пункті 17 розділу І Порядку №266 зазначено, що дисциплінарні провадження щодо прокурора (прокурорів) за необхідності можуть об`єднуватися (роз`єднуватися) за рішенням кадрової комісії з одночасним визначенням члена кадрової комісії, який буде проводити подальшу перевірку.

Наведене в сукупності свідчить про те, що вказаним Порядком станом на момент виникнення спірних правовідносин члени кадрової комісії були наділені повноваженнями щодо об`єднання дисциплінарних проваджень прокурорів за дисциплінарними скаргами позивача, відповідно, на переконання суду, права позивача в даному питанні жодним чином порушені не були.

Більш того, слід зазначити, що згідно з пунктом 6 розділу ІІІ Порядку №266 розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні кадрової комісії. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності також інші особи.

Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку №266 передбачено, що повідомлення про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії, на якому відбудеться розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, оприлюднюється не пізніше як за п`ятнадцять робочих днів до дня проведення засідання на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) та надсилається запрошеним особам електронними засобами зв`язку або поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії з моменту оприлюднення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).

Так, судом було встановлено та вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, що позивач був повідомлений про дату, час та місце проведення засідання кадрової комісії шляхом направлення на його електронну адресу відповідного листа, що, відповідно, дозволяє дійти висновку про відсутність з боку кадрової комісії порушення прав останнього в цій частині.

Перебіг засідань кадрової комісії, на якому розглядається висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису. Під час проведення засідання голова кадрової комісії інформує учасників засідання про використання технічних засобів фіксування перебігу засідання кадрової комісії (пункт 9 розділу ІІІ Порядку №266).

Суд наголошує, що вказаним пунктом визначено саме фіксування перебігу засідання кадрової комісії за допомогою технічних засобів, а не його проведення у режимі відеоконференції.

При цьому, як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивача було повідомлено про відсутність технічної можливості для проведення засідання в режимі відеоконференції. В даному випадку, на переконання суду, відповідачем також не порушено право позивача на участь в засіданні з метою надання власних пояснень.

Також, у пункті 11 розділу ІІІ Порядку №266 зазначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні кадрової комісії заслуховуються пояснення члена кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги, особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та/або її представника, прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника, а також інших осіб у разі необхідності. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право відмовитися від надання пояснень стосовно себе, ставити питання учасникам дисциплінарного провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена кадрової комісії подавати заяву про його відвід. Відмова прокурора, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, від надання стосовно себе пояснень не означає визнання відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.

Пункт 12 цього ж розділу передбачає, що учасники дисциплінарного провадження можуть заявляти до кадрової комісії клопотання. Клопотання розглядаються кадровою комісією одразу після їх надходження із занесенням результатів розгляду до протоколу засідання, за винятком клопотань про відводи членів кадрової комісії та про проведення закритого засідання, за результатами розгляду яких кадрова комісія приймає вмотивовані рішення. У разі заявлення учасником засідання повторних клопотань, за якими кадрова комісія вже приймала рішення, кадрова комісія може прийняти рішення про залишення таких клопотань без розгляду, про що зазначається в протоколі.

Як вбачається з матеріалів справи, кадрової комісією на засіданні 21 січня 2021 року задоволено клопотання позивача про перенесення розгляду скарги та відмовлено у задоволенні клопотань щодо надання сканкопій матеріалів дисциплінарного провадження та щодо проведення засідання в режимі відеоконференції. Натомість, листами від 27 січня 2021 року повідомлено про можливість ознайомитись з матеріалами безпосередньо в приміщенні Офісу Генерального прокурора та взяти участь в наступному засіданні, яке було призначено на 04 лютого 2021 року.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Порядком №266 не передбачено повноважень кадрової комісії в частині надіслання сканкопій матеріалів дисциплінарного провадження на електронну адресу скаржника, тому, відповідно, кадровою комісією не порушено право позивача на ознайомлення з цими матеріалами, а відсутність можливості з`явитись до приміщення Офісу Генерального прокурора з цією метою у позивача не свідчить про протиправність дій кадрової комісії та, відповідно, про обмеження прав позивача.

Більш того, слід наголосити й на тому, що матеріалами справи жодним чином не підтверджено твердження позивача в тій частині, що його було позбавлено можливості узгодити дату та час його ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження, адже з наданих суду копій матеріалів вбачається, що позивач майже кожного дня надсилав на електронну адресу кадрової комісії численні клопотання, проте, жодного разу не просив в них узгодити такі дату та час, так само, як і не заявляв відводів членам комісії.

Також, відповідно до частини 1 статті 50 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення. Аналогічна норма міститься й у пункті 1 розділу VI Порядку №266.

Тобто, оскарженню, зокрема у судовому порядку, підлягають ті рішення Комісії, які прийняті за результатами дисциплінарного провадження, і право на таке оскарження має прокурор як суб`єкт цього дисциплінарного провадження.

Таким чином, прокурори, якщо їх було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, мають право оскаржити відповідні рішення безпосередньо до суду чи, якщо це передбачено законом, попередньо до адміністративного органу або до прокурора вищого рівня.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 460/312/19.

Разом з тим, слід наголосити також й на тому, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акта суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, фактично стосуються незгоди позивача з діями відповідачів.

Водночас, суд звертає увагу на те, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Тобто, підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

За загальним правилом, кожна особа, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на те, що судом не встановлено порушення прав позивача, а також враховуючи той факт, що позивач не є особою, яка наділена правом на оскарження рішення кадрової комісії, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача, відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник