Справа № 160/97/21
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2021 року Справа № 160/97/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіГорбалінського В.В.
за участі секретаря судового засіданняСітайло О.В.
представник позивача представник відповідача представник третьої особи Кравченко М.В. Сєдих Ю.М. Серьогін Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа на стороні позивача Військова частина НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про стягнення матеріальної шкоди, -
04.01.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача Військова частина НОМЕР_4 , в якій позивач просить, з урахуванням уточненої позовної заяви:
- стягнути з ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 8 208 603,00 грн. (вісім мільйонів двісті вісім тисяч шістсот три гривні 00 коп.), завданої внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов`язків, на користь військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 було проведене службове розслідування щодо підробки копій наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 . Представник позивача зазначає, що в ході службового розслідування було встановлено відсутність 56 найменувань зброї та майна служби ракетно-артилерійського озброєння, які було втрачено під час перебування на посаді начальника служби РАО ОСОБА_2 . Так, під час службового розслідування було виявлено дві копії наказів військової частини - польова пошта НОМЕР_6 № 477 від 28.08.2015 та №788 від 27.11.2015 року, за якими дана зброя та майно було втрачено під час бойових дій, однак в журналі реєстрації наказів за даними номерами зареєстровані зовсім інші накази. Представник позивача вказує, що втрата зброї сталася внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків колишнім начальником служби РАО ОСОБА_1 , чим була завдано шкоду державі у розмірі 8 208 603,00 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі.
Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.
05.05.2021 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що до підвищеної повної матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою. Позивачем не доведено завдання відповідачем прямої дійсної шкоди та не доведено, що поведінка відповідача була протиправною та перебувала у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також, позивачем не встановлено форму вини відповідача (умисна чи з необережності), від визначення якої залежить вид матеріальної відповідальності, який може бути застосовано до військовослужбовця за нестачу військового майна (обмежена, повна чи підвищена). Матеріали службового розслідування не містять жодних належних та допустимих доказів того, що саме з вини відповідача державі було завдано матеріальні збитки.
Також, 27.05.2021 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на уточнений позов, в якому останній доводи відзиву на позовну заяву підтримав та додатково зазначив, що при складанні акту прийому передачі посади начальника служби ракетно- артилерійського озброєння не зазначено про відсутність, нестачу матеріальних запасів, озброєння.
Також, представник відповідача вказав, що відповідальність за військове майно або нестачу останнього, яке не було закріплено за ОСОБА_1 , несе особа, яка приймала у останнього справи та посаду по акту прийому-здачі посади начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини або безпосередньо командир військової частини НОМЕР_6 .
Зазначав, що підчас прийому передачі посади начальника служби ракетно-артилерійського озброєння не було проведена інвентаризація майна.
01.06.2021 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.
08.07.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких було підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзиви відповідача є законодавчо необґрунтованими та такими, що не спростовують доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
19.07.2021 року на адресу суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких було зазначено, що зброя, яка вказана у наказі від 28.08.2015 року №477 надійшла до військової частини НОМЕР_4 була отримана окрім іншого ОСОБА_1
31.08.2021 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких було підтримано позицію, викладену у відзиві на позов, та зазначено, що пояснення третьої особи, що зброя, яка вказана у наказі від 28.08.2015 року №477, надійшла до військової частини НОМЕР_4 та була отримана ОСОБА_1 не підтверджено жодними доказами, а у письмових поясненнях містяться лише посилання про те, що ОСОБА_1 отримувалась відповідна зброя за «ймовріними» накладними.
07.09.2021 року у судовому засіданні було допитано свідків по цій справі, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Так, під час судового засідання свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , фактично повідомили обставини, які вказані в акті службового розслідування від 16.08.2020 року. Свідок ОСОБА_6 зокрема зазначав про те, що облік майна вівся лише із зазначенням кількості майна (зброї), проте без зазначення номерів такого майна. Свідок ОСОБА_7 зазначав, що з того часу вже нічого не пам`ятає та пригадати не може.
Представник позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та у уточненій позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмові відзиви, що містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просив відмовити.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з наказу військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) №147 від 22.07.2009 року лейтенанта ОСОБА_2 з 22.07.2009 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення на посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини.
На підставі наказу командира в/ч НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 16.03.2017 року №76 старший лейтенант ОСОБА_1 здав справи та посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини.
17.07.2020 року заступником командира військової частини з озброєння ОСОБА_5 було подано рапорт щодо підробки копій наказів про втрату майна служби РАО.
На підставі рапорту заступника командира військової частини з озброєння ОСОБА_5 командиром військової частини НОМЕР_4 №280 видано наказ №280 від 17.07.2020 року «Про призначення службового розслідування щодо підробки копій наказів про втрату майна служби РАО».
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 №280 від 17.07.2020 року проведено службове розслідування щодо підробки копій наказів командира військової частини-польова пошта НОМЕР_6 №477 від 28.08.2015 року та №718 від 27.11.2015 року.
16.08.2020 року складено акт службового розслідування та наказ командира військової частини НОМЕР_4 №46 від 16.08.2020 року «Про підсумки службового розслідування».
Зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_4 №46 від 16.08.2020 року «Про підсумки службового розслідування» встановлено таке:
В ході проведення службового розслідування встановлено факт відсутності службових розслідувань щодо безповоротних втрат матеріальних засобів, які вказані в копіях наказів командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 за № 477 від 28.08.15 року та № 718 від 27.11.15 (знаходились у колишнього начальника служби РАО майора ОСОБА_2 та на підставі, яких вказана зброя була занесена ним до Книгу обліку втрат та нестач служби ракетно-артилерійського озброєння).
Відповідно до записів у журналі контролю службових розслідувань за наказом від 28.08.15 №477 проводилось службове розслідування відносно відсутності без поважних причин солдата ОСОБА_8 , але за даним номером зареєстровано копію наказу про підсумки службового розслідування по факту безповоротних втрат матеріальних засобів.
Книгою наказів командира військової частини з АГД та технічній частини справа 3, том 3: наказ командира військової частини від 28.08.15 № 477 відсутній взагалі.
Книгою наказів командира військової частини з АГД та технічній частини справа 3, том 4: наказом командира військової частини від 27.11.15 № 718 проводилось службове розслідування стосовно службової діяльності старшого солдата ОСОБА_9 , але за даним номером зареєстровано копію наказу про підсумки службового розслідування по факту безповоротних втрат матеріальних засобів.
В ході проведення службового розслідування також було встановлено, що майор ОСОБА_1 неодноразово тимчасово виконував обов`язки командира військової частини та начальника штабу під час чого мав доступ до печатки військової частини (всупереч до п.10 Інструкції про організацію облік), зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 29 червня 2005 року, № 359 (у редакції наказу Міністра оборони України від 20 жовтня 2015 року № 569), в якому говориться, що покладення на відповідальних службових осіб служби обов`язків, що не належать або виходять за межі їх компетенції, не допускається).
Номерний облік зброї вівся в електронному та друкованому вигляді. До номерного обліку вносились дані на підставі облікових документів (актів технічного стану). Крім того, до номерного обліку вносились дані з пакувальних аркушів зброї, отриманої з військової частини НОМЕР_7 в серпні 2014 року. Також номерний облік корегувався під час проведення інвентаризацій по службі PAO.
Також в ході службового розслідування був вивчений АКТ технічного стану №В-5676 від 26.09.2016 5,45 мм автомат АКС-74У в кількості 48 од., в якому зазначається 5,45 мм автомат АКС-74У № НОМЕР_8 також він був внесений в копію наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 № 718 від 27.11.2015 в який підпис ставив особисто майор ОСОБА_1 під час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини - польова пошта НОМЕР_6 . Відповідно до книги видачі зброї та боєприпасів 2 розвідувальної роти військової частини НОМЕР_4 інв. №76 від 31.05.2016 7,62 мм кулемет ПКМ 2 №ГН225 1990 року видавався солдату ОСОБА_10 .
Проаналізувавши дані та відповідні матеріали (документи) службового розслідування можна зробити висновок, що факт втрати (розкрадання) зброї стався на ППД військової частини (смт. Черкаське, Новомосковського району, Дніпропетровської області) в травні 2016 року.
Факту втрати (розкраданню) зброї також сприяла (або приховувала його) підробка копій наказів командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 №477 від 28.08.2015 та №718 від 28.11.2015. Підробку цих копій наказів колишній начальник служби РАО майор ОСОБА_1 здійснив під час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини (мав вільний доступ до гербової печатки військової частини) в січні 2016р. коли знаходився в ППД військової частини.
До втрати майна служби РАО на суму 854 913 грн. 80 коп. привело неналежне виконання своїх службових обов`язків колишнім начальником служби РАО майором ОСОБА_1 , а також осіб, відповідальних за облік, перевірку та збереження майна служби РАО, а саме колишнього командира військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_4 , колишнього начальника штабу - першого заступника майора ОСОБА_11 та заступника командира з озброєння - начальника технічної частини майора ОСОБА_5 .
Причинами та умовами події є неправомірні дії військовослужбовців та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась:
майор ОСОБА_1 колишній начальник служби ракетно - артилерійського озброєння частини неналежним чином виконував свої посадові обов`язки, наявність майна своєчасно не перевіряв, звірки з фінансовою службою частини проводив поверхнево, належним чином систематичного обліку майна служби не вів, своєчасно не проводив накладні на видачу, приймання зброї та боєприпасів, що в свою чергу вносило труднощі в проведенні звірок по службі з підрозділами, з довольчим органом проводив не в повному обсязі в результаті чого не можливо встановити точну дату виникнення нестачі майна по службі РАО.
Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовців виражається: майора ОСОБА_2 у формі прямого умислу.».
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 №46 від 16.08.2020 року Про підсумки службового розслідування наказано, зокрема,:
1. Помічнику командира батальйону з правової роботи направити матеріали службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_1 для прийняття рішення про притягнення до підвищеної матеріальної відповідальності колишнього начальника служби РАО майора ОСОБА_2 у розмірі 8175648 грн. відповідно до частини 3 статті 6 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі;
4. Помічнику командира батальйону з правової роботи в зв`язку з тим, що за підсумками службового розслідування вбачаються ознаки кримінального правопорушення з боку колишнього начальника служби РАО військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 , а саме стаття 410 Кримінального кодексу України (Викрадення, привласнення, вимагання військовослужбовцем зброї, бойових приписів, вибухових або інших бойових речовин, засобів пересування, військової та спеціальної техніки чи іншого військового майна, а також заволодіння ними шляхом шахрайства або зловживання службовим становищем) або статті 413 Кримінального кодексу України (Втрата військового майна) підготувати та направити повідомлення з матеріалами службового розслідування до Державного бюро розслідувань.
Також, судом встановлено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 №302 від 05.08.2020 року проведено службове розслідування щодо уточнення даних по факту виявлених недоліків по службі РАО під час проведення аудиту у військовій частині НОМЕР_4 щодо неповного проведення службового розслідування.
За наслідком службового розслідування, 10.08.2020 року складено акт службового розслідування та наказ командира військової частини НОМЕР_4 №44 від 10.08.2020 року «Про підсумки службового розслідування».
Зі змісту наказу командира військової частини НОМЕР_4 №44 від 10.08.2020 року «Про підсумки службового розслідування» встановлено таке:
Вивчивши всі матеріали справи встановлено, що під час проведення аудиту у військовій частині НОМЕР_4 було виявлено ряд недоліків у службовому розслідуванні по факту нестачі матеріальних засобів служби РАО акт службового розслідування №2684 від 19.05.2017 року, що підтверджується рапортом заступника командира військової частини НОМЕР_4 з озброєння - начальника технічної частини майора ОСОБА_5 (вх.№967кп від 01.07.2020 року).
В ході вивчення матеріалів службового розслідування встановлено, що службове розслідування проведено не всебічно та поверхово, що призвело до неможливості притягнення винних осіб до матеріальної та кримінальної відповідальності, що підтверджується матеріалами службового розслідування, яке проводилось на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 №244 від 19.05.2017 року.
Додатковим службовим розслідуванням встановлено, що отримував дану зброю старший лейтенант ОСОБА_7 , що підтверджується накладною за № 196 від 29.11.2016 року та накладною за№ 89/АТО від 28.03.2017 року.
Додатковим службовим розслідуванням встановлено, що частина втраченої зброї була знайдена, а саме:
На даний час нестача зброї складає:
5,45 мм автоматів АКС-74У - 6 од;
7,62 мм автоматів АКМС - 5 од;
9 мм пістолетів ПМ - 3 од.;
7,62 мм кулемет ПКМН2 - 2 од.
Даний факт підтверджується письмовим поясненням лейтенанта ОСОБА_6 та картками обліку викраденої (втраченої) зброї.
Вартість нестачі майна служби ракетно артилерійського озброєння втраченого (викраденого) через відсутність належного контролю з боку старшого лейтенанта ОСОБА_7 складає 262 008,06 грн. що підтверджується довідкою - розрахунком.
Неправомірні дії військовослужбовців та причинний зв`язок між діями військовослужбовців та подією, що трапилась, зокрема щодо ОСОБА_2 : майор ОСОБА_1 колишній начальник служби ракетно - артилерійського озброєння частини неналежним чином виконував свої посадові обов`язки, наявність майна своєчасно не перевіряв, звірки з фінансовою службою частини проводив поверхнево, належним чином систематичного обліку майна служби не вів, своєчасно не проводив накладні на видачу, приймання зброї та боєприпасів, що в свою чергу вносило труднощі в проведенні звірок по службі з підрозділами, з довольчим органом проводив не в повному обсязі в результаті чого не можливо встановити точну дату виникнення нестачі майна по службі РАО.
З метою не допущення подібних випадків у подальшому, наказую, зокрема щодо ОСОБА_2 : помічнику командира батальйону з правової роботи направити матеріали службового розслідування командиру військової частини НОМЕР_1 для прийняття рішення про притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності колишнього начальника служби ракетно - артилерійського озброєння частини майора ОСОБА_1 у розмірі 32 955 грн., відповідно до ч.1,2 ст.5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2020 року №961 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» на підставі наказу командира майора ОСОБА_2 притягнуто до повного відшкодування завданої шкоди державі на суму 32 955,00 грн.
Також, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2020 року №980 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» на підставі наказу командира майора ОСОБА_2 притягнуто до повного відшкодування завданої шкоди державі на суму 8 175 648,00 грн.
14.09.2020 року наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) №252, майора ОСОБА_1 звільнено у запас, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за підпунктом к (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).
30.09.2020 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №189, відповідача виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Новомосковського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Дніпропетровської області.
Відтак, враховуючи звільнення ОСОБА_2 із військової частини НОМЕР_1 , позивач і звернувся до суду із даним позов за для стягнення з ОСОБА_1 суми матеріальної шкоди, завданої внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов`язків, на користь військової частини НОМЕР_1 .
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачено актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами.
Питання відповідальності військовослужбовців врегульовано Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).
Так, згідно зі статтями 26 та 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначені Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань (далі - особи).
Згідно з ч. 1 - 3 ст. 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.
Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» матеріальна відповідальність - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (пункт 5 статті 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).
Приписами статті 7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Статтею 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.
Отже, щоб притягнути особу до матеріальної відповідальності необхідна наявність чотирьох умов, з поміж них - вини у заподіянні шкоди, яка може бути у формі умислу або необережності.
Аналізуючи положення Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», суд вказує, що обсяг матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена) ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
При цьому, суд вказує, що порядок притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності також регулюється Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затверджену Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі - Положення №243/95-ВР).
Відповідно до п.2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.
Пунктами 3 - 5 Положення № 243/95-ВР визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.
Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.
У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.
Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнено до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.
Пунктом 13 Положення №243/95-ВР визначено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної з їх вини державі у разі недостачі майна переданого їм під звіт для зберігання, використання чи іншої мети.
Згідно з пунктами 16 - 18 Положення № 243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.
У разі виявлення нестачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) або інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, організацій та установ - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності).
Суму стягнень за втрачене майно може бути зменшено командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях.
Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
Відповідно до пункту 19 Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Згідно із положеннями пункту 29 Положення №243/95-ВР, якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.
Проаналізувавши зміст наведених норм, в їх сукупності та системному зв`язку, суд вказує, що для вирішення питання про притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності та визначення виду такої відповідальності (обмеженої, повної чи підвищеної) необхідно встановити факт заподіяння шкоди, наявність вини особи, яка заподіяла шкоду (навмисно чи з необережності), обставини, за яких заподіяно шкоду, вартість майна тощо.
Так, відповідно до п.13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Відтак, суд зауважує, що обов`язковою умовою матеріальною відповідальності військовослужбовця за втрату військового майна у разі недостачі, є передача свого часу зазначеного майна під звіт цьому військовослужбовцю.
Як вбачається із матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_4 №46 від 16.08.2020 року «Про підсумки службового розслідування» та наказом командира військової частини НОМЕР_4 №44 від 10.08.2020 року «Про підсумки службового розслідування» притягнуто до повної та підвищеної матеріальної відповідальності за втрату майна служби РАО на суму 8 208 603,00 грн., внаслідок неналежного виконання службових обов`язків колишнім начальником служби РАО майором ОСОБА_1 , а також осіб відповідальних за облік, перевірку та збереження майна служби РАО, а саме колишнього командира військової частини НОМЕР_4 підполковника ОСОБА_4 , колишнього начальника штабу - першого заступника майора ОСОБА_11 та заступника командира з озброєння - начальника технічної частини майора ОСОБА_5 .
Втім, суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження фактів передачі майна під звіт ОСОБА_1 .
Суд, дослідив наряди та накладні за якими ОСОБА_1 було прийнято майно (озброєння), про що свідчить його підпис на відповідних нарядах та накладних.
Однак, суд вказує, що у окремих нарядах та накладних про передачу майна не зазначено номерів (заводських або номенклатурних) за якими можливо б було ідентифікувати саме конкретну одиницю майна (озброєння).
При цьому в окремих накладних зазначається саме номенклатурний номер майна.
В той же час, в акті службового розслідування зазначається також номер втраченого майна, проте, суд вказує, що зі змісту акту неможливо встановити, що це саме номенклатурний номер майна або заводський номер майна.
Так, наприклад, з пояснень представника третьої особи вбачається, що ОСОБА_1 отримав за нарядом №342/2/М3/14-1880 від 16.10.2014 ПКМН2 №ГН157, ПКМН2 №ГН225.
Однак, як встановлено судом, згідно з наряда №342/2/М3/14-1880 від 16.10.2014 ОСОБА_1 отримав СПГ 9МН1 (2шт.) та ПКМН2 (18шт.).
Заводські або номенклатурні номери цього майна в наряді №342/2/М3/14-1880 від 16.10.2014 не зазначені.
Також, наприклад, з пояснень представника третьої особи вбачається, що ОСОБА_1 отримав за нарядом №342/2/М3/14-266 від 09.03.2014 СПШ №ЛП1421.
Як встановлено судом, згідно з наряда №342/2/М3/14-266 від 09.03.2014 ОСОБА_1 отримав СПШ (41 шт.)
Проте, суд знов вказує, що заводські або номенклатурні номери цього майна (СПШ) в наряді №342/2/М3/14-266 від 09.03.2014 не зазначені.
Слід звернути увагу, що матеріальна відповідальність військовослужбовця за нестачу матеріальних цінностей наступає лише у разі передачі йому під звіт цих матеріальних цінностей, а не в наслідок його мовчазної згоди щодо збереження чи обслуговування майна в силу перебування на відповідній посаді.
Отже, суд критично ставиться до доводів позивача та третьої особи, що зброя, яка вказана у наказі від 28.08.2015 року №477, що надійшла до військової частини НОМЕР_4 і була отримана саме ОСОБА_1 , оскільки підтвердження цим обставинам матеріали справи та матеріали службового розслідування не містять, а у письмових поясненнях представника третьої особи наявні лише вказівки про те, що ОСОБА_1 отримувалась відповідна зброя, проте такі вказівки не знайшли свого підтвердження під час вивчення матеріалів службового розслідування судом.
Відтак, суд доходить висновку, що зі змісту акту службового розслідування неможливо встановити, яке майно, із отриманого ОСОБА_1 , було саме ним втрачено, з огляду на співставлення змісту акту службового розслідування та нарядів і накладних, за якими відповідач отримував майно (озброєння).
Суд зауважує, що у разі факту нестачі майна, слід встановити матеріально-відповідальну особу, у відповідності до передавального акту такого майна тощо.
Таким чином, враховуючи вказане вище, суд вказує, що документ, який міг би підтвердити факт того, що матеріально-відповідальною особою за втрачене озброєння на суму 854 913 грн. 80 коп. є майор ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні.
Відтак, суд звертає увагу, що матеріали службового розслідування не містять доказів того, що 56 найменувань зброї та майна служби ракетно-артилерійського озброєння, за які відповідача притягнуто до матеріальної відповідальності були передані ОСОБА_1 , що в свою чергу могло б визначити перш за все матеріально-відповідальну особу за втрачене майна (озброєння).
При цьому, суд також звертає увагу на наступне.
Зі змісту акта службового розслідування від 16.08.2020 року встановлено, що посадовими особами позивача під час здійснення службового розслідування визначено перелік зброї, яка є втраченою.
Так, в акті службового розслідування від 16.08.2020 року встановлено 56 найменувань втрачної зброї, а також зазначено її найменування, кількість, залишкову вартість та залишкову вартість з урахуванням кратності на загальну суму 8 461 247,11 грн.
Суд звертає увагу, що згідно з пунктами 16 - 18 Положення № 243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.
У разі виявлення нестачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) або інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, організацій та установ - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності).
Відтак, враховуючи викладене, суд критично ставиться до такого обрахунку вартості втраченого майна, визначеного службовим розслідуванням, оскільки, як в акті службового розслідування, так і в наказі «Про підсумки службового розслідування» не зазначено як встановлювалася вартість втраченого майна, оскільки, на думку суду, під час визначення розміру шкоди (вартості втраченого майна) не було застосовано приписи пунктів 16 - 18 Положення № 243/95-ВР за для вірного обрахунку розміру (суми) заподіяної шкоди.
Суд вказує, що вартість втраченого майна (зброї) прямо впливає на розмір суми завданої матеріальної шкоди, а тому, враховуючи викладене, суд доходить висновку про недоведеність та необґрунтованість розрахунку суми втраченого майна (зброї), та, як наслідок, суд зазначає про недоведеність та необґрунтованість розміру суми завданої матеріальної шкоди.
Крім того, суд зазначає і про таке.
Як вже зазначалось судом, відповідно до п.п. 4,5 ч.1 ст. 1 Закону №160-IX, матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Відповідно до ст. 3 Закону №160-IX, підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Так, суд наголошує, що наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків, та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Як видно зі змісту акту службового розслідування, причинами та умовами події (втрати майна) стали дії ОСОБА_2 , який неналежним чином виконував свої посадові обов`язки. Наявність майна, своєчасно не перевіряв, звірки з фінансовою службою частини проводив поверхнево, належним чином систематичного обліку майна служби не вів, своєчасно не проводив накладні на видачу, приймання зброї та боєприпасів, що в свою чергу вносило труднощі в проведенні звірок по службі з підрозділами.
Також, в акті службового розслідування вказано, що факту втрати (розкраданню) зброї також сприяла (або приховувала його) підробка копій наказів командира, військової частини польова пошта НОМЕР_6 №477 від 28.08.201.5 та №718 від 28,11.2015. Підробку цих копій наказів колишній начальник служби РАО майор ОСОБА_1 здійснив під час тимчасового виконання обов`язків начальника штабу - першого заступника командира військової частини (мав вільний доступ до гербової печатки військової частини) в січні 2016р. коли знаходився в ППД військової частини.
Аналогічні висновки також зазначені в наказі «Про підсумки службового розслідування».
Отже, враховуючи такі висновки, суд вказує, що позивач у провину відповідача (щодо втрати майна) ставить два факти - це неналежне виконання посадових обов`язків (неналежний облік майна) та підробку документів (наказів).
Суд критично ставиться до висновків позивача щодо підробки наказів відповідачем, оскільки такі факти мають бути встановлені судовим рішенням за результатами висновків відповідної експертної установи.
На час розгляду цієї справи, у матеріалах відсутнє судове рішення або висновки експертної установи, які б дозволяли зробити висновок щодо факту підробки відповідачем означених документів (наказів).
Крім того, під час надання свідчень, свідок ОСОБА_4 , окремо зазначав, що не може сказати, хто саме підробив такі накази, що додатково свідчить про безпідставність висновків акту службового розслідування, в частині тверджень щодо підробки наказів.
При цьому, суд вказує, що неналежний облік та/або підробка документів не має прямого зв`язку із втратою майна.
Так, на думку суду, неналежне виконання обов`язків (ведення неналежного обліку озброєння) та підробка наказів не перебуває у прямому причинному зв`язку між протиправною поведінкою особи і завданою ним шкодою, оскільки втрата майна могла відбутись і з інших причин, незалежних від дій відповідача (ведення неналежного обліку озброєння та підробка наказів).
Крім того, суд також вказує, що висновками службового розслідування не доведено, що між веденням неналежного обліку озброєння відповідачем та підробкою ним наказів і втратою 56 найменувань майна (озброєння) існує причинний зв`язок, який вказував на те, що саме внаслідок дій відповідача сталась втрата майна.
Отже, враховуючи усі наведені вище обставини, суд вказує, що відповідачем відповідно до частини 2 статті 77 КАС України не доведено вину позивача у нестачі військового майна, як не доведено і завдання позивачем прямої дійсної шкоди, як того вимагають приписи Закону №160-IX та Положення 243/95-ВР та не доведено, що поведінка позивача була протиправною та перебувала у причинному зв`язку з настанням шкоди. Також відповідачем не встановлено форму вини позивача (умисна чи з необережності), від визначення якої відповідно до приписів Закону №160-IX та Положення №243-95-ВР залежить вид матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена).
Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності, у той час як Положенням № 243/95-ВР передбачено як підвищену, повну та обмежену матеріальну відповідальність.
І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, у свою чергу, в порядку судового контролю зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 25.03.2020 року у справі №825/1000/18.
Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що саме, в тому числі, з вини позивача державі було завдано збитки, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо контролю за наявністю та законністю обігу зброї.
Таким чином, суд доходить висновку про протиправність притягнення відповідача до матеріальної відповідальності через те, що позивачем необґрунтовано розмір матеріальної відповідальності та не доведена протиправна поведінка відповідача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина у заподіянні шкоди, умови та причини, що сприяли її заподіянню за відсутності доведеності вини відповідача у вчиненні порушення.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа на стороні позивача Військова частина НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 14 вересня 2021 року.

Суддя В.В. Горбалінський