Справа № 160/3050/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 160/3050/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в адміністративній справі №160/3050/21 (головуючий суддя І-ї інстанції Сліпець Н.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.03.2021 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке викладено у формі листа від 09.02.2021 року, про відмову в призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача зарахувати їй до загального страхового стажу роботи періоди здійснення підприємницької діяльності з 1998 по 2016 роки;

- зобов`язати відповідача призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке викладено у формі листа від 09.02.2021 року, про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, які мають значення по справі, а винесене рішення про часткове задоволення позовних вимог порушує права позивача щодо зарахування відповідного періоду підприємницької діяльності до трудового (страхового) стажу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії є законним та обґрунтованим, відповідач діяв в межах та відповідно до чинного законодавства, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 01 грудня 2020 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 09 лютого 2021 року відділ призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовив у призначенні пенсії з посиланням на те, що період роботи позивача з 03.04.1995 року не може бути зарахований, оскільки відсутній запис про звільнення, що не відповідає вимогам інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №162 від 20.06.1974 року. Згідно поданих документів загальний розмір страхового стажу позивача становить 17 років 11 місяців 7 днів, що недостатньо для призначення пенсії (а.с.23-24).

Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, позивач оскаржила таку відмову до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що підставою для відмови у призначенні пенсії слугувало те, що у позивача не вистачало загального страхового стажу, оскільки період роботи з 03.04.1995 року не може бути зарахований до трудового стажу через відсутність у трудовій книжці запису про звільнення. Проте, судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей від позивача для підтвердження стажу роботи у відповідний період, а тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії підлягає скасуванню. В той же час позовні вимоги щодо зарахування до загального страхового стажу роботи позивача періодів здійснення підприємницької діяльності з 1998 року по 2016 рік та призначення пенсії за віком суд першої інстанції залишив без задоволення, з огляду на їх передчасність.

Переглядаючи справу в порядку апеляційного провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає про таке.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з вимогами ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 1 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058) визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

За змістом ст.20 Закону №1058 страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно із ч.1 ст.21 Закону №1058 персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону №1058 на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Абзацом 5 ч.3 ст.21 Закону №1058 визначено, що відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Згідно з п.1 ч.2 ст.22 Закону №1058 відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок обчислення страхового стажу визначено ст.24 Закону 1058.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637) періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності); повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком була відсутність загального страхового стажу та не зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 03.04.1995 року через відсутність запису про звільнення, що не відповідає вимогам інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №162 від 20.06.1974 року.

З копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, колегією суддів встановлено, що 03.04.1995 року вона була прийнята в АТ «Міжнародний готель «Україна» на посаду бухгалтера за переведенням (запис 10 трудової книжки серія НОМЕР_1 . Запис про її звільнення відсутній як в копії трудової книжки, що надана позивачем, так і в копії, що надана відповідачем до відзиву.

Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж роботи позивача за відповідний період.

Крім того, надані відповідачем матеріали з електронної пенсійної справи не містять доказів повідомлення позивача про необхідність дооформлення або надання додаткових документів для підтвердження наявності (відсутності) запису в трудовій книжці про звільнення позивача з АТ «Міжнародний готель «Україна».

Отже колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, яке викладене у формі листа від 09.02.2021 року про відмову в призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу роботи, періоди здійснення підприємницької діяльності з 1998 по 2016 роки та призначення пенсії за віком, апеляційний суд вважає вірною позицію суду першої інстанції про їх передчасність, з огляду на таке.

Апелянт просить зарахувати їй до загального страхового стажу період здійснення підприємницької діяльності з 1998 року по 2016 рік, посилаючись на те, що саме за її власними, самостійними підрахунками цей стаж не було зараховано до стажу, який дає право на пенсію за віком.

Колегія суддів зазначає, що ані оскаржувана відмова відповідача від 09.02.2021 року, ні відзиви на позовну заяву та апеляційну скаргу не містять посилань на неврахування при призначенні пенсії періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності з 1998 року по 2016 рік, оскільки рішення про призначення пенсії не приймалось та підставою в призначенні пенсії були інші обставини, ніж зарахування чи не зарахування періоду підприємницької діяльності.

З тексту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що позивач самостійно визначила, враховуючи суб`єктивне трактування викладеного у відмові відповідача про призначення пенсії від 09.02.2021 року, що їй не зарахований саме період з 1998 року по 2016 рік.

Апеляційний суд зауважує, що позивачем не доведено, що після отримання відмови в призначенні пенсі від 09.02.2021 року, з якої не зрозуміло які періоди трудової діяльності не включено до страхового стажу, і який стаж входить до розрахованих відповідачем 17 років 11 місяців 7 днів, вона вчиняла будь-які активні дії для отримання інформації про періоди страхового стажу або роз`яснень від відповідача, що саме період здійснення нею підприємницької діяльності з 1998 року по 2016 рік не зарахований до страхового стажу, який дає право на пенсію за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З урахуванням вказаних вище обставин в їх сукупності колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу роботи періоду здійснення підприємницької діяльності з 1998 року по 2016 рік та зобов`язання призначити пенсію за віком задоволенню не підлягають, як передчасно заявлені.

Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Оскільки за приписами ч.1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, справа згідно із ч.4 ст.257 КАС України не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті за вказаними правилами, то судове рішення суду апеляційної інстанції згідно із п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в адміністративній справі №160/3050/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в адміністративній справі № 160/3050/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко