Справа № 300/581/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/581/20 пров. № А/857/15007/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Ільчишин Н.В., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Микитин Н.М.,

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення повного розрахунку при звільненні, невиплати на день виключення із списків військової частини грошової компенсації за неотримане речове майно та стягнення середнього заробітку у розмірі 86985,00 грн за період затримки з 30.04.2019 до 10.12.2019.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 - невиплати на день виключення із списків військової частини грошової компенсації за неотримане речове майно. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за затримку розрахунку при звільненні за період з 30.04.2019 року по 10.12.2019 року у розмірі 80225,25 (вісімдесят тисяч двісті двадцять п`ять) гривень 25 коп. (сума вказана без утримання обов`язкових платежів та зборів). В решті вимог позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивача 29.04.2019 було виключено із списків особового складу військової частини. Таке виключення відбулося без проведення остаточного розрахунку з ним. Суд вказує, що фактичну виплату за неотримане речове майно з позивачем проведено 11.12.2019 в сумі 12726,05 грн.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

В зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 від 19.10.2017 р., ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.6).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 94 від 25.04.2019, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 29 квітня 2019 р. (а.с.7).

11.12.2019 ОСОБА_1 на банківський рахунок виплачено грошову компенсацію вартості речового майна в розмірі 12726,05 грн, що підтверджується випискою від 04.02.2020 з карткового рахунку позивача про надходження коштів (а.с.10-12).

Позивач вважаючи, що відповідачем протиправно не здійснено з ним повного розрахунку у день його звільнення, оскільки такий розрахунок був проведений лише 11.12.2019, коли військовою частиною йому виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно, а тому має право на виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, відповідно до статті 117 КЗпП України, звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 05.02.2020 року про нарахування та виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку та надання довідок про середньоденний заробіток, про дату і розмір виплати грошової компенсації за не отримане речове майно (а.с.8).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як правильно вказав суд першої інстанції, згідно із наведеними положеннями ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення, а в разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність у вигляді обов`язку виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому слід зазначити, що відповідно до змісту ст. 117 Кодексу законів про працю України відповідальність за невиплату належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, настає лише у випадку наявності вини установи, яка повинна була здійснити такі виплати.

Як описано вище, з наявної в матеріалах справи інформації щодо проведених грошових нарахувань та виплат при звільненні з військової служби позивача видно, що 11.12.2019 ОСОБА_1 на банківський рахунок виплачено грошову компенсацію вартості речового майна в розмірі 12726,05 грн, що підтверджується випискою від 04.02.2020 з карткового рахунку позивача про надходження коштів (а.с.10-12).

Також встановлено, що вказана одноразова грошова допомога при звільненні виплачена позивачу лише 11.12.2019 року, тобто з порушенням строку, встановленого ст. 116 Кодексу законів про працю України.

Щодо твердження скаржника про те, що норми Кодексу законів про працю України не можуть поширюватись на військовослужбовців, а тому до спірних правовідносин безпідставно застосовано вимоги ст. 117 КЗпП України, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці. Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно обчислив розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з абз. 3 п. 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Позивач виключений із списків військової частини 29.04.2019, а грошова компенсація за неотримане речове майно йому виплачена 11.12.2019, в зв`язку із чим період затримки розрахунку при звільненні становить 225 дні.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №350/484/1/4/912 від 12.06.2020 сума нарахованого щомісячного грошового забезпечення ОСОБА_1 за два останні місяці, що передували звільненню, а саме за лютий 2019 року становить 10522,35 грн, за березень 2019 року - 10522,35 грн, що становить за два місяці 21044,70 грн, отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складав 356,69 грн (21044,70 грн / 59 днів).

Таким чином, сума середньомісячного заробітку, яку належить присудити позивачу у зв`язку із затримкою розрахунку, складає 80225,25 грн. (356,69 грн (середньоденний розмір грошового забезпечення) Х на 225 (кількість днів затримки)).

Оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно ОСОБА_1 не виплачено в день виключення із списків особового складу, то при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до ст. 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку в розмірі 80225,25 грн

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року у справі № 300/581/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Святецький
Н. В. Ільчишин