Справа № 420/4955/21
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4955/21
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.03.2021 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у перерахунку раніше призначеної пенсії на підставі довідки від 16.11.2020 року №21/68, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону, відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, коефіцієнту загального підвищення для коригування виплат у розрахунковому періоді та вищенаведеного розрахунку розміру пенсії:

- зобов`язати відповідача скасувати рішення про відмову у перерахунку раніше призначеної пенсії на підставі довідки від 16.11.2020 року №21/68, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону, відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ, коефіцієнту загального підвищення для коригування виплат у розрахунковому періоді та вищенаведеного розрахунку розміру пенсії;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч. 20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці від 16.11.2020 року №21/68, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону, коефіцієнту загального підвищення для коригування виплат у розрахунковому періоді та вищенаведеного розрахунку розміру пенсії у сумі 292555,50 грн. щомісячно, з 01 жовтня 2020 року без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою пенсією;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення (розпорядження) про перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч. 20 ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ у розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці від 16.11.2020 року №21/68, виданої Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону, коефіцієнту загального підвищення для коригування виплат у розрахунковому періоді та вищенаведеного розрахунку розміру пенсії у сумі 292555,50 грн. щомісячно, з 01 жовтня 2020 року без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою пенсією.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 16.11.2020 року №21/68 територіальний пенсійний орган протиправно здійснив перерахунок пенсії із розрахунку не 90%, а 60% від суми місячної заробітної плати та обмежив місячний розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність, тобто 17690 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 при перерахунку пенсії відсотку до 60% заробітної плати та встановлення її граничного розміру у вигляді десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років без обмеження її граничного розміру з 01.10.2020 року виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 16.11.2020 року №21/68 та виплатити різницю в пенсії за минулий час по час проведення розрахунку з урахуванням раніше проведених виплат

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що чинними на час виникнення спірних правовідносин є приписи статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII за якими пенсія призначається в розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати. При цьому апелянта зауважує на те, що жодним нормативно-правовим актом не визначений обов`язок територіального органу ПФУ при перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» здійснювати розрахунок розміру пенсії із застосуванням відсотку, який був застосований при первинному призначені пенсії.

Також апелянт зазначає, що обсяг прав позивача визначається не у відсотках, які застосовуються при обчислені розміру пенсії, а безпосередньо у розмірі пенсії в грошових одиницях. Оскільки, після перерахунку пенсії розмір відсоткового значення зменшився, а розмір пенсії в грошових одиницях позивача збільшився, апелянт вважає, що відсутній факт порушення право позивача в цій справі. При цьому апелянт зазначає, що проведення перерахунку позивачу із застосування відсоткового розміру пенсії, який був визначений при призначені, та при застосуванні чинної суми місячної (чинної) заробітної плати, фактично є непрямою дискримінацією по відношенню до інших осіб, які працювали на тих самих посадах, але яким пенсія призначена в іншому, меншому відсотковому значені але за наявності однакового стажу.

Посилається також апелянт і на юридичну позицію Конституційного Суду України (рішення №5-р(І)/2019) за якою, якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. При цьому правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням. Зазначив апелянті і про рішення ЄСПЛ «Великода проти України».

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції щодо зобов`язання провести перерахунок пенсії позивача без обмеження пенсії граничним розміром, апелянт посилається на те, що вперше таке обмеження було встановлено з 01.10.2011 року Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, але воно не поширювалось на пенсіонерів, яким пенсія була призначена до 01.10.2011 року, але в абзаці 6 частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII міститься норма, яка також обмежує граничний розмір пенсій, призначений відповідно до цього Закону, сумою в розмірі 10704 грн., а з 31.12.2017 року максимальний розмір пенсії не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, (зміни внесені Законом України №1774-VIII від 06.12.2016 р., які неконституційними не визнавались). На підтвердження своїх доводів апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах цього суду, від 22.05.2018 року у справі №205/8204/16а, від 03.04.2018 р. у справі №361/4922/17, від 02.05.2018 року у справі №704/87/17, від 15.08.2018 року у справі №161/9572/17, від 17.01.2019 року у справі №181/713/17, від 15.05.2019 року у справі №554/4191/17, від 21.11.2019 року у справі №161/14321/16-а, від 21.05.2020 року у справі №554/1510/16-а, від 28.10.2020 року у справі №686/2428/16-а.

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції, при вирішенні справи, вийшов за межі завдань адміністративного судочинства, скільки втрутився у дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, оскільки не врахував того, що згідно із пенсійним законодавством України прийняття рішення про поновлення виплати пенсії, про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії відноситься до виключної компетенції Пенсійного фонду.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 01.04.2002 року, отримує пенсію за вислугу років в розмірі 90 % від його середньомісячної заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII (а.с. 58).

Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Південного регіону позивачу видана довідка від 16.11.2020 року №21/68 (а.с. 30) про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, призначеної згідно Закону України «Про прокуратуру», в якій зазначено, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру» розмір заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за нормами чинними на 11.09.2020 року за відповідною (прирівняною) посадою слідчого в особливо важливих справах, яка прирівняна до посади прокурора відділу становить усього 61798,80 грн. (а.с. 30), а саме:

- посадовий оклад 37836 грн.,

- надбавка за вислугу років 25 % 9459 грн.,

- надбавка за роботу з таємними документами (15%) 5675,40 грн.,

- матеріальні допомоги (для оздоровлення та для вирішення соціально побутових питань) (1/12) 4414,20 грн., 4414,20 грн.

29 січня 2021 року позивач звернувся із заявою щодо перерахунку пенсії на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 16.11.2020 року №21/68 з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, виходячи з 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, без будь-яких обмежень (а.с. 31-32).

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом №2149-1625/Я-02/8-1500/21 від 17.02.2021 року (а.с. 33) повідомило позивача, що згідно із наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року №414 «Про день початку роботи обласних прокуратур» 11.09.2020 року визначено днем початку роботи обласних прокуратур. Із зазначеної дати здійснюється оплата праці прокурорів обласних прокуратур та спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур) відповідно до ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» та надаються довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії.

На зазначених підставах, згідно із заявою від 09.12.2020 року пенсію перераховано із заробітної плати 61798,80 грн. згідно довідки від 16.11.2020 року №21/68 та її розмір з 01.01.2020 року становить 37927,58 грн., де основний розмір 37079,28 грн. (61798,80 грн. *60%), цільова допомога інвалідам війни ІІІ ї групи 50 грн., додаткова пенсія інвалідам 3 групи з числа ліквідаторів ЧАЕС 284,70 грн., підвищення інвалідам війни 3 групи 513,60 грн.

Також позивача повідомлено, що частиною 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що пенсія призначається в розмірі 60% від сум місячної заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі пенсії яка не перевищує 10 прожиткових мінімумів, для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п. 13-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, розмір пенсії до виплати з 01.10.2020 року встановлено у розмірі 17120 грн., з 01.12.2020 року у розмірі 17690 грн. Іншого чинним законодавством не передбачено (а.с. 33).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пенсії позивача був визначений станом на 01.04.2002 року у відповідності до чинних на той час норм - ч.ч. 12, 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII, а при подальшій зміні норм матеріального права, зокрема прийняття Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, пенсійному органу не було надано повноважень змінювати відсотковий розмір пенсій призначених до набрання чинності законом Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII. Також, суд першої інстанції виходив з того, що норми, якими обмежується граничний розмір пенсії, не поширюються на позивача, якому пенсія була призначена з 01.04.2002 року.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

На час призначення ОСОБА_1 пенсії (01.04.2002 р.) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (надалі Закон№1789-ХІІ) (до 15 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої цієї статті Закону № 1789-ХІІ прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з частиною дванадцятою вказаної статті Закону №1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до частини сімнадцятої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Законом України №3668-VI від 08.07.2011 року «»Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (надалі Закон №3668-VI) до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ були внесені зміни, унаслідок яких наведена вище частина сімнадцята статті 50-1 Закону 1789-ХІІ з 1 жовтня 2011 року стала вісімнадцятою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ (набрав чинності 15 липня 2015 року) (надалі Закон №1697-VІІ), при цьому у первинній редакції частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VІІ мала такий текст: «призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Отже, первинна редакція частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VІІ та частина сімнадцята (з 1 жовтня 2011 року - вісімнадцята) статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону № 1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі й стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15 липня 2015 року. Водночас з 15 липня 2015 року втратив чинність Закон № 1789-XII (крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (надалі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ (діяла до 15 липня 2015 року) та частину двадцяту статті 86 Закону № 1697-VІІ (набрала чинності 15 липня 2015 року) викладено у новій редакції, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття зазначеного Закону, як убачається з пояснювальної записки до його законопроекту, обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей держави дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

Таким чином, починаючи з 1 січня 2015 року в Україні жоден закон не визначав, а ні умов (підстав), а ні порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 1 січня 2015 року.

Водночас апеляційний суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Кабінет Міністрів України впродовж 2015-2019 років не визначив умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/8546/18 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 листопад 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2019 року, визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу, що Кабінет Міністрів України протягом тривалого часу ухиляється від прийняття рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, необхідність прийняття яких Законом покладено саме на Уряд.

Крім того, на розгляді Верховного Суду перебувала адміністративна справа №320/950/19 за позовом колишнього працівника прокуратури до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України та його зобов`язання забезпечити прийняття нормативно-правового акта про умови та порядок перерахування призначених пенсій працівникам прокуратури.

У вказаній справі (постанова від 16 лютого 2021 року) колегія суддів Верховного Суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправної бездіяльності Кабінету Міністрів України, з огляду на те, що Урядом не виконано покладених на нього обов`язків щодо приведення своїх нормативно-правові актів у відповідність із Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII та не забезпечено приведення нормативно-правових актів міністерств та інших відповідних центральних органів виконавчої влади України у відповідність із цим Законом.

Також у справі №320/950/19 Верховним Судом було зазначено, що однією з необхідних передумов незалежності у діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. При цьому незалежність прокурорів не є прерогативою або наданим привілеєм, а є гарантією справедливого, неупередженого та ефективного здійснення ними своїх повноважень (своєї діяльності).

Більш того, рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 у справі №3-209/2018(2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Пунктом 3 установлено такий порядок виконання цього рішення:

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції: « 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

З аналізу вищезазначеного вбачається, що на момент розгляду цієї справи законодавством України передбачено можливість перерахунку раніше призначених пенсій відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VII, відповідно до якої таке право може бути реалізовано за умови прийняття нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури та надання позивачем довідки про заробітну плату при звернення до органів Пенсійного фонду України з відповідною заявою.

Вказаний правовий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у рішенні Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у зразковій справі №560/2120/20, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року (провадження № 11-337заі20).

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до статті 86 Закону №1697-VII на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій сфері південного регіону №21/68 від 16.11.2020 року.

З матеріалів справи та доводів апеляційної скарги вбачається, що пенсійний орган погоджується з наявністю у позивача права на перерахунок пенсії, проте заперечує щодо перерахунку пенсії виходячи із розміру 90% від розміру заробітної плати, що визначена у довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій сфері південного регіону №21/68 від 16.11.2020 року без обмеження максимального розміру пенсії.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги та погоджується із висновком суду першої інстанції щодо перерахунку пенсії позивача у розміру 90% від суми місячної заробітної плати, враховуючи таке.

Відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-VІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Таким чином, оскільки призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80 і згодом 60 процентів від суми місячного (чинного) заробітку, а також положення частини другої статті 86 Закону №1697-VII, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, отже при перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Наведена позиція щодо послідовності застосування норм закону, якими визначається відсоток, з якого обчислюється пенсія, збігається з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 4 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 16 жовтня 2019 року, у зразковій справі №240/5401/18, в якій йдеться про зменшення відсоткового значення грошового забезпечення при перерахунку пенсії військовослужбовців.

Крім того, апеляційний суд, звертає увагу на те, що Верховний Суд України у постанові від 6 жовтня 2015 року у справі №127/11720/14-а та Верховний Суд у постанові від 8 червня 2021 року у справі №263/15245/16-а висловили позицію щодо зміни розміру відсотків пенсії колишнім працівникам прокуратури при її перерахунку. Вказана позиція зводиться до того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ на момент звернення позивача із заявлю про перерахунок пенсії, щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Подібна правова позиція за схожих обставин також була застосована Верховним Судом у постановах від 3 травня 2018 року у справа № 308/11498/16-а, від 22 червня 2018 року у справі №635/6663/16-а, від 19 червня 2018 року у справі №725/1352/16-а), від 29 червня 2020 року у справі № 490/5366/16-а, від 10 вересня 2021 року у справі №580/5238/20.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками першої інстанції про те, що при перерахунку пенсії позивача має застосовуватися норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а наступні зміни законодавства стосувалися зміни розміру відсотків при призначенні пенсії прокурорам.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення позивачу відсоткового розміру пенсії підчас проведення перерахунку пенсії з 90% до 60%, та про зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію, виходячи із розміру 90% (в редакції станом на час призначення пенсії відповідно до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ) від розміру заробітної плати, що визначена у довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій сфері південного регіону №21/68 від 16.11.2020 року. При цьому доводи апеляційної скарги стосовно неправильного застосування судом першої інстанції статті 50-1 Закону №1789-ХІІ та статті 86 Закону №1697-VII не знайшли свого підтвердження.

Стосовно задоволення судом першої інстанції позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду.

В цій справі апеляційний суд, в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки Верховного Суду викладені у постанові цього суду від 10 вересня 2021 року у справі №580/5238/20 (ЄДРСР№99521692).

Так, Верховний Суд у постанові від 10 вересня 2021 року у справі №580/5238/20, зазначив, що обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VІ (далі - Закон №3668-VІ).

За положеннями статті 2 Закону №3668-VI, який набрав чинності 1 жовтня 2011 року, (в редакції, чинній на час здійснення перерахунку пенсії позивача з 1 жовтня 2020 року) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VІ, зокрема, Закону України "Про прокуратуру", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений цим Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Зазначені вище положення Закону №3668-VI не визнавались Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню.

Верховний Суд зазначив, що вказана позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 2 травня 2018 року у справі №704/87/17, від 3 квітня 2018 року у справі №361/4922/17, від 15 травня 2019 року у справі №554/4191/17, від 21 листопада 2019 року у справі №161/14321/16-а та від 10 грудня 2020 року у справі №580/492/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від вказаної позиції.

Крім того, Верховний Суд вважає обґрунтованими доводи пенсійного орагну щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, виходячи із наступного.

Згідно абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Верховного Суду у постанові від 10.09.2021 року у справі №580/5237/20 вважає, що вказану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI. В даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Так на думку верховного суду, згідно з абзацом першим пункту 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

При цьому абзацом другим пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Верховний Суд зазначив, що положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 1 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Оскільки на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, Верховний Суд дійшов висновку, що на неї не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.09.2021 року у справі №580/5238/20, текстуальний аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку щодо обґрунтованості доводів пенсійного органу про неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме, статті 2 та пункт 2 абзацу 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI.

Також, Верховний Суд у постанові від 10.09.2021 року у справі №580/5238/20 зазначив, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 1 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» від 6 вересня 2012 року №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).

Відтак, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.06.2021 року у справі №580/5238/20, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Апеляційний суд зазначає, що як у справі№580/5238/20, так і у справі яка переглядається апеляційним судом, внаслідок перерахунку пенсії позивача її розмір перевищив максимальний (з 01.10.2020 року це 17120 грн., з 01.12.2020 року).

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.06.2021 року у справі №580/5238/20, оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку в період дії загальної норми частини першої статті 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Зазначені положення Закону №3668-VI неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

При цьому Верховний суд у постанові від 10.09.2021 року у справі №580/5238/20, зазначив, що викладені вище висновки щодо застосування статті 2, абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 червня 2020 року у справі №580/234/19, а також Верховним Судом у постановах від 8 липня 2020 року у справі №607/7115/17, від 10 вересня 2020 року у справі №280/5154/19 та від 24 вересня 2020 року у справі №640/5854/19. Отже, позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За таких обставин, враховуючи висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 10.09.2021 року у справі №580/5238/20, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій пенсійного органу стосовно обмеження пенсії позивача максимальним розміром, та як наслідок про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача без обмеження пенсії максимальним розміром.

За таких обставин, оскаржуване рішення в цій частині має бути скасоване з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування граничного розміру пенсії позивача при проведенні її перерахунку та про зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років без обмеження її граничного розміру з 01.10.2020 року.

Стосовно доводів апелянта щодо виходу суду першої інстанції за межі завдань адміністративного судочинства у зв`язку із неврахуванням дискреційних повноважень Пенсійного фонду, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У рішенні ЄСПЛ від 02.06.2006 у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

На законодавчому рівні поняття дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли існує лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

За таких підстав, враховуючи фактичні обставини цієї справи, апеляційний суд зазначає про відсутність у апелянта дискреційних повноважень у спірних правовідносинах, оскільки у апелянта був лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки проведення перерахунку пенсії позивача виходячи з розміру пенсії 90% від суми місячної заробітної.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд, враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року у справі №580/5238/20, вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права стосовно правовідносин щодо обмеження пенсії позивача граничним розміром, у зв`язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасоване в частині стосовно правовідносин щодо обмеження пенсії позивача граничним розміром, з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись 19 Конституції України, ст. ст. 2-12,72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі №420/4955/21 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі №420/4955/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 граничним розміром у вигляді десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років без обмеження її граничного розміру з 01.10.2020 року, та ухвалити в цій частині нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 граничним розміром у вигляді десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність; про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років без обмеження її граничного розміру з 01.10.2020 року.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі №420/4955/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16.09.2021 року.

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.