Справа № 440/8144/20
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: К.І. Клочко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 р. Справа № 440/8144/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2021, по справі № 440/8144/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 здійснити зарахування вимушеного прогулу з 15.08.2007 по 14.06.2013 до страхового стажу; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати вимушений прогул з 15.08.2007 по 14.06.2013 до страхового стажу відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування страхового стажу ОСОБА_1 за період з 01.10.2007 по 30.09.2009 та з 01.11.2009 по 31.05.2013.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати страховий стаж ОСОБА_1 за період роботи з 01.10.2007 по 30.09.2009 та з 01.11.2009 по 31.05.2013.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач, вважаючи неправомірним рішення суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що у рішенні Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 16.09.2009 розмір заробітку за час вимушеного прогулу не зазначений із розбивкою за місяцями, з огляду на що результати таких нарахувань у системі обліку відображаються у місяці, у якому було проведено відповідне нарахування.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, відповідно до записів трудової книжки позивач 19.09.2007 звільнений з посади начальника відділу адміністративної підтримки філії Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" в м. Полтава.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 16.09.2009 у справі № 2-2327/09, залишеним в силі ухвалою Верховного Суду України від 16.05.2012, поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника відділу адміністративної підтримки філії Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" з 19.09.2007.

Стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51090,38 грн.

У виконання зазначеного судового рішення наказом голови правління ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" № 635-к від 29.05.2012 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу адміністративної підтримки філії ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" з 19.09.2007 та доручено головному бухгалтеру здійснити виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51090,38 грн.

В подальшому наказом в.о. голови правління ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" № 248зв/ру-к від 11.06.2013 ОСОБА_1 звільнено з роботи з 14.06.2013 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП.

За даними індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК- 5 у Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості щодо періоду роботи позивача за спірний період.

На звернення позивача Пенсійний фонд України листом від 26.12.2018 № 26648/П-11 повідомив, що Пенсійним фондом України надіслано листа від 12.10.2018 за № 21248/П-111 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо термінового проведення перевірки інформації, зазначеної у зверненні ОСОБА_1 та приведення у відповідність бази даних обліку сплати страхових внесків.

Крім того, листом від 14.08.2020 Пенсійний фонд України повідомив позивача, що ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" у звітних відомостях за травень 2012 відображено загальну суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Оскільки в рішенні Київського районного суду м. Полтава відсутнє зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві привести у відповідність до вимог чинного законодавства даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивачу запропоновано звернутися до районного суду із заявою про винесення додаткового судового рішення.

Не погодившись із бездіяльністю пенсійного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до страхового стажу особи слід враховувати весь період роботи чи вимушеного прогулу, за який мало бути виплачено грошове забезпечення, з якого у свою чергу сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з таких підстав.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Відповідно до абз. 1 ст. 1 зазначеного Закону застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями ч. 2 ст. 24 зазначеного Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 21 вказаного Закону персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять, у тому числі від роботодавців та застрахованих осіб.

У свою чергу, положеннями п. 5 ч. 1 ст. 16 зазначеного закону передбачено, що застрахована особа має право звертатися із заявою до територіального органу Пенсійного фонду про уточнення відомостей, внесених до персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, відповідно до даних індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача форми ОК- 5 у Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості щодо періоду роботи останнього у ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" з 01.10.2007 по 30.09.2009 та з 01.11.2009 по 31.05.2013.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, у разі незаконного звільнення працівника і поновлення його на попередній роботі запис про звільнення визнається недійсним.

Таким чином, до страхового стажу особи слід враховувати весь період роботи чи вимушеного прогулу, за який було виплачено грошове забезпечення, з якого у свою чергу сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, стягнутий на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, є заробітною платою за кожен місяць з перебування у вимушеному прогулі.

Із матеріалів справи встановлено, що у виконання рішення Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 16.09.2009 у справі № 2-2327/09 позивача поновлено на посаді начальника відділу адміністративної підтримки філії ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" з 19.09.2007, про що у трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено запис № 25 від 29.05.2012, відповідно до якого запис № 23 про звільнення з посади визнано недійсним.

Крім того, вказаним судовим рішення на користь позивача стягнуто з Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51090,38 грн.

Відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про поновлення на роботі ОСОБА_1 від 29.05.2021 № 635-к доручено головному бухгалтеру здійснити виплату ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 51090,38 грн.

Так, факт виплати позивачу суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідачем не заперечувався, про що у апеляційній скарзі пенсійним органом вказано, що згідно рішення Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 16.09.2009 ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" виплачено ОСОБА_1 30.05.2012 51090,38 грн.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування спірного періоду вимушеного прогулу до страхового стажу позивача.

Втім, заперечуючи проти можливості зарахувати спірних період роботи позивача до його стажу та внести відповідні відомості до інформаційної бази системи персоніфікованого обліку, відповідач вказує, що у рішенні Київського районного суду м. Полтави Полтавської області від 16.09.2009 розмір заробітку за час вимушеного прогулу не зазначений із розбивкою за місяцями, з огляду на що результати таких нарахувань у системі обліку відображаються у місяці, у якому було проведено відповідне нарахування.

Однак, такі доводи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останні не спростовують встановленого факту вимушеного прогулу позивача у спірний період, період якого підлягає зарахуванню до трудового стажу ОСОБА_1 .

Крім того, посилання відповідача на підтвердження доводів апеляційної скарги на Інструкцію зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки п.п. 1 п. 1 зазначеної Інструкції передбачено, що остання містить основні методологічні положення щодо

визначення показників оплати праці у формах державних статистичних

спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації

про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників, а отже не регулює питання розрахунку страхового стажу особи.

Також, стосовно питання відсутності відомостей про суму нарахованої заробітної плати та сплату страхових внесків роботодавцем колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ст. 20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

В силу ст. 106 зазначеного Закону відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника,

Отже, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.05.2021 у справі № 343/659/17.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності стосовно незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 01.10.2007 по 30.09.2009 та з 01.11.2009 по 31.05.2013.

У свою чергу, відповідачем не доведено правомірності відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначеного періоду вимушеного прогулу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2021 по справі № 440/8144/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий