Справа № 640/7284/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

16 вересня 2021 року № 640/7284/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Легостаєвої К.І.,

представника позивача - Вельми І.О.,

представника відповідача - Богуцької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Міністерства оборони України до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №64005142) від 26.02.2021 про накладення штрафу на Міністерство оборони України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2021 року адміністративну справу №640/7284/21 за позовом Міністерства оборони України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, передано на розгляд Харківському окружному адміністративному суду .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 року справу передано на розгляд судді Мельникову Р.В.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд адміністративної справи.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена в рамках виконавчого провадження (ВП №64005142) від 26.02.2021 про накладення штрафу на Міністерство оборони України є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що оскаржувана позивачем постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до участі у справі за вищевказаним позовом.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

На виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №64005142, в рамках якого здійснюється виконання виконавчого листа №520/819/2020, виданого 15.12.2020 року Харківським окружним адміністративним судом стосовно вчинення дій, а саме: зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення йому інвалідності на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р. з урахуванням правової оцінки наданої судом в даному рішенні (постанові).

Стягувачем у виконавчому провадженні № 64005142 визначено ОСОБА_1 , а боржником Міністерство оборони України.

Міністерством оборони України було отримано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26.02.2021 року ВП №64005142, якою накладено на позивача штраф у розмірі 5100,00 грн., у зв`язку з невиконанням без поважних причин судового рішення, що знаходиться на виконанні у відділі, а саме постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 року по справі №520/819/2020.

Вважаючи зазначену постанову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 4 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій.

Як передбачено положеннями ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як передбачено приписами ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до положень ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Як передбачено приписами ч.2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

При цьому, положеннями ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, як встановлено під час судового розгляду справи державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 26.02.2021 року було винесено постанову у ВП №64005142 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 25.01.2021 року на адресу Міністерства юстиції України надійшла заява про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2020 № 248/8082 у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду за підписом представника Міноборони С. Галімського. До заяви додано витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.12.2020 № 169. Цим рішенням повторно відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що заявником не подано документу, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п. 11 Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою КМУ №975 від 25.12.2013. Водночас, вказано, що питання закінчення виконавчого провадження не вирішено у зв`язку із неузгодженістю, на думку державного виконавця щодо правомірності підстав для такого закінчення з огляду на наступне. Так, державним виконавцем вказано, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 визнано протиправну бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 року. При цьому, зі змісту резолютивної частини виконавчого документа вбачається, що Міністерство оборони України зобов`язано повторно розглянути питання щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення йому інвалідності на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р. з урахуванням правової оцінки наданої судом в даному рішенні (постанові). Державним виконавцем у спірній постанові вказано, що боржником повторно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги з тих самих підстав, що вже досліджувались судом при ухваленні відповідного рішення, що не може вважатись за належне та фактичне виконання рішення суду. Таким чином, на думку державного виконавця, дії комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині прийняття рішення щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 суперечать статті 129-1 Конституції України, вимогам виконавчого документа та є протиправними.

Судовим розглядом справи встановлено, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 року по справі №520/819/2020 апеляційну скаргу задоволено частково; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року по справі №520/819/2020 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу задоволено частково; визнано протиправну бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у не вирішенні питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності в наслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р.; визнано протиправним та скасовано п.79 протоколу №78 від 14.06.2019 р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення йому інвалідності на підставі довідки МСЕК від 28.10.2015 р. з урахуванням правової оцінки наданої судом в даному рішенні (постанові); в іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зі змісту зазначеного судового рішення вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що подання зазначених у п. 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.

Також, судом було вказано, що обов`язок перевірити, чи не настала інвалідність за обставин, перелік яких визначений у ст. 16-4 Закону № 2011-XII, покладено на орган, що приймає рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету та відповідає вимогам законності.

При цьому, колегія суддів звернула увагу, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).

Разом з тим, судом було вказано, що подання до Міністерства оборони України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у п. 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.

Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.

При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовування.

Суд апеляційної інстанції у судовому рішенні вказав, що підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, зокрема слугувало не подання заявником документу, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачено п. 11 Порядку №975, оскільки висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи від 25.06.2015 №620-2015, який складено зі слів заявника та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.07.2015 №2639, не є документами, що свідчать про обставини поранення. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії не подано на розгляд комісії.

При цьому, колегією суддів апеляційної інстанції вказано, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум при розгляді питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачу не досліджувала питання щодо виплати грошової допомоги з приводу захворювання позивача, що пов`язано з виконання останнім обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії. Вказані обставини не відображені в п.79 протоколу №78 від 14.06.2019 р. рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Одночасно судом вказано, що наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 31.10.2019 р. по справі №520/11476/18.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що матеріали справи та виконавчого провадження №64005142 свідчать про те, що після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.12.2020 року позивач звернувся до державного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження від 28.12.2020 року, в якій вказав, що 17.12.2020 року Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про скасування попереднього рішення та відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності (витяг з протоколу від 17.12.2020 року, затверджений 21.12.2020 року, №169), що свідчить на переконання позивача, який у зазначеному виконавчому провадженні є боржником, про самостійне прийняття рішення до моменту відкриття виконавчого провадження.

З наявної в матеріалах справи копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17.12.2020 року № 169 вбачається, що у зв`язку з набранням законної сили рішень судів, було прийнято таке рішення: розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про скасування попереднього рішення та відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: 7. На виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 у справі № 520/819/2020: скасувати пункт 79 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.06.2019 № 78;

Також відповідно до зазначеного витягу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги громадянину ОСОБА_1 (Харківський ОВК), якого 23.10.1989 звільнено зі строкової військової служби з Прикордонних військ КДБ СРСР та 27.10.2015 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12ААА №106423 від 27.10.2015). Водночас, вказано, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975. Висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи від 25.06.2015 № 620-2015, який складено зі слів заявника, та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.07.2015 № 2639, які подано разом з іншими документами, не є документами, що свідчать про обставини поранення (травми, каліцтва). При цьому, вказано, що аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 справа №822/220/18. Висновок про причинний зв`язок травми, поранення, контузії складається на підставі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, які не подано на розгляд комісії. Також зазначено, що аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 10.04.2019 справа № 822/220/18, від 31.07.2019 справа № 440/3614/18, від 29.04.2020 справа № 520/8686/18, від 04.03.2020 справа № 806/2879/18, від 12.06.2020 справа № 622/19/17. Крім того, вказано, що рішенням суду не спростовано факт необхідності подання документа, що свідчить про причини та обставини поранення ОСОБА_1 , якому встановлено ІІІ групу внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 12ААА №106423 від 27.10.2015), у зв`язку з чим прийняти рішення про виплату одноразової грошової допомоги наразі неможливо.

З аналізу вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 року по справі №520/11476/18, виконаним рішенням суду по справі №520/819/2020 є рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в якому при розгляді питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги досліджувалось питання щодо виплати одноразової грошової допомоги з приводу захворювання позивача.

Натомість, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем, який у розглядуваному виконавчому провадженні є боржником, не надано доказу того, що на виконання рішення суду по справі №520/819/2020, Комісією досліджувалось питання щодо виплати грошової допомоги з приводу захворювання позивача, що свідчить про здійснення останнім повторного розгляду питання призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на Комісії, але без урахування правової оцінки наданої судом апеляційної інстанції у судовому рішенні по справі №520/819/2020.

Вказані обставини свідчать, що позивачем після отримання постанови від 28.12.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП №64005142 протягом десяти днів не розглянуто питання призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на Комісії з урахуванням правової оцінки наданої судом в судовому рішенні по справі №520/819/2020.

При цьому, приписами ст.75 Закону України Про виконавче провадження визначено, що для застосування до боржника відповідальності, передбаченої вказаною нормою необхідним є встановлення державним виконавцем в результаті відповідної перевірки невиконання боржником рішення суду без поважних причин.

З аналізу наведених вище судом положень законодавства слід дійти висновку про те, що застосування такого заходу реагування як накладення штрафу є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження, що належним чином має бути встановлене державним виконавцем до прийняття рішення про накладення штрафу.

Відтак, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини суд приходить до висновку про правомірність дій державного виконання щодо винесення постанови в рамках виконавчого провадження (ВП №64005142) від 26.02.2021 про накладення штрафу на Міністерство оборони України, у зв`язку з чим остання скасуванню не підлягає.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не підтверджено доводів та позиції позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Міністерства оборони України.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168) до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.