Справа № 727/4638/21
Суддя: Слободян Г. М.
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/4638/21
Провадження № 2-а/727/54/21
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ЧЕРНІВЦІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

за участю:

секретаря судових засідань Тихенька М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці справу адміністративного судочинства за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції у Чернівецькі області, інспектора поліції, лейтенанта поліції Кушнірюк Василя Миколайовича (місце знаходження: м. Чернівці вул. Заводська, 22); Департамент патрульної полції Національної поліції України (вул.Ернеста 3, м.Київ,03048) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення ВСТАНОВИВ:

Короткий опис позивних вимог

До Шевченківського районного суду м. Чернівці з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Аргументує підстави позову тим, що 21.05.2021 року, о 22 год. 40 хв. лейтенантом поліції Кушнірюк Василем Івановичем було винесено постанову, серії ЕАН № 4240506, про накладення адміністративне стягнення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., із зазначенням того, що ОСОБА_1 21.05.2021 року, о 22 год. 23 хв. в с. Мамаївці рухаючись по трасі M19 з м. Чернівці в бік смт. Лужани, на дорозі де є по дві смуги руху в кожному напрямку і розділені розміткою 1.3, подвійна суцільна розмітка, здійснив виїзд на зустрічний бік дороги ліворуч, для заїзду на АЗС «Окко», чим порушив п. 11.4. ПДР України

З винесеною постановою ОСОБА_1 не погоджується посилаючись на те, що 21.05.2021 року, приблизно о 22 год. 20 хв., він дійсно рухався в с. Мамаївці по трасі M19. Проте, він рухався в протилежному вказаному у постанові напрямку, а саме зі сторони смт. Лужани в сторону м. Чернівці. Рухаючись в крайній правій смузі він включив правий покажчик повороту та заїхав на територію АЗС «Окко» та після того, як припаркував автомобіль до нього підійшли працівники патрульної поліції та повідомили про порушення правил дорожнього руху, а саме те, що він перетнув подвійну суцільну розмітку. Зазначає, що на пред`явленому поліцейськими йому відео записі, було видно, як якийсь транспортний засіб заїжджає на АЗС «Окко», але не під його керуванням; на відеозаписі не можливо було ідентифікувати автомобіль. На його доводи, що він рухався взагалі в протилежному напрямку та повернув саме вправо на АЗС «Окко» працівники поліції не реагували. Вважає винесення відносно нього постанови серії ЕАН № 4240506 від 21 травня 2021 року та накладення адміністративного стягнення є безпідставним, оскільки, вищевказаного адміністративного правопорушення він не вчиняв; постанова не містить інформації про докази вчинення саме ним правопорушення, а тому, просить скасувати постанову серії ЕАН № 4240506 від 21.05.2021 року, винесену інспектором лейтенантом поліції УПП в Чернівецькій області, Кушнірюк В.М. та провадження по справі закрити.

Рух справи по позиціям сторін

Ухвалою Шевченківського районного суду від 31 травня 2021 року по справі відкрито провадження Ухвалою Шевченківського районного суду від 17 червня 2021 року по справі залучено у якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

22.06.2021 року Управління патрульної поліції в Чернівецькій області надіслало на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначають, що 21.05.2021 під час виконання службових обов`язків поліцейський виявив автомобіль ФОРД ФЮЖИН, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням, ОСОБА_1 в с. Мамаївці, Чернівецькій області, Кіцманський район, а/д Ml 9, який здійснивши обгін порушив вимоги дорожньої горизонтальної розмітки 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, чим порушив пункт 8.5.1. Правил дорожнього руху, що було зафіксовано на відеозаписах з нагрудної камери поліцейського. Просять відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в засіданні підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Пердставник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому положеннями ст.268 КАС України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили.

З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди сторін на проведення розгляду даної справи без учасників справи, суд вважає за можливе розглянути вказану справу на підставі наявних у справі матеріалів.

Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі зважає на наступне.

Дослідженні докази та застосовані норми права

Судом належними та допустимими доказами по справі встановлено наступне. Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАН № 42400506 від 21.05.2021 року, вбачається, що на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП у розмірі 510 грн. (а.с.7); З досліджених в засіданні нагрудних камер поліцейського відео фіксації щодо подій які мали місце 21.05.2021 року, о 22 год. 23 хв. в с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області, трасі M19 з м. Чернівці в бік смт. Лужани Кіцманського району Чернівецької області не ідентифіковано транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , як такого, що заїжджав на АЗС «Окко», (а.с.20). При цьому, судом встановлено, що працівниками патрульної поліції, позивача не було зупинено в момент здійснення ним виїзду на зустрічний бік дороги ліворуч, для заїзду на АЗС «Окко»; фактично працівники поліції підійшли до ОСОБА_2 на АЗС «Окко», коли останній вийшов з автомобіля, що чітко спостерігається на відео фіксації.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.6 ст.121 КпАП України, адміністративна відповідальність настає у керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку …

Згідно ст.251 КпАП України, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Розглядаючи аргументи позивача та даючи їм оцінку, суд зазначає таке:

Відповідно до ст.9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ст.222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Справи, які віднесено до компетенції Національної поліції відповідають вимогам ч.4 ст.258 КпАП України - постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місці вчинення правопорушення. Працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанову у справах про адміністративні правопорушення з порушенням ПДР на місці вчинення правопорушення.

Згідно зі ст.280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, відповідно до п.30.1 Правил Дорожнього руху України, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283 і 284 КпАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства Українии кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідача.

Докази надають суду учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не було надано суду доказів вчинення ОСОБА_3 правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КпАП України.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Представник відповідача в судовому засіданні, всупереч ст. 77 КАС України не надав суду доказів та не зазначив обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушення позивачем Правил дорожнього руху України.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП.

В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Посилання відповідача, що відеозаписом під назвою «2018...1755», «2018...1758» підтверджується той факт, що позивач не заперечував порушення ним вимог дорожньої розмітки спростовується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, з якого не вбачається визнання факту порушень правил дорожнього руху з боку позивача.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 р. вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Так, судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові можуть бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що дії відповідачів стосовно спірного питання відповідають вимогам діючого законодавства, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачів проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 2,9,10,73-77,139,241-246,286 КАС України, ст. 7,33,247,251,268,283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАН № 4240506 від 21.05.2021 року, винесену інспектором роти № 1 батальйону № 1 УПП в Чернівецькій області ДПП Нацполіції України лейтенантом поліції Кушнірюк Василем Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.08.2021 року.

Суддя Слободян Г.М.