Справа № 320/1642/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/1642/20 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Панова Г.В.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Іванюк Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 (далі по тексту - позивачка, приватний виконавець ОСОБА_1) звернулася до суду з адміністративним позовом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідачі, Дисциплінарна комісія приватних виконавців, Мін`юст) в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 24 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16.12.2019 року, щодо застосування до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження;

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 90/5 від 10.01.2020 про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року значений позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Мін`юст подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , відповідно до відомостей посвідчення приватного виконавця № 0019 виданого 01.06.2017 року Мін`юстом, здійснювала діяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва.

11.09.2019 року до Мін`юсту надійшла заява ОСОБА_2 від 09.09.2019 року, яка зареєстрована за № Б-16105 про передачу матеріалів виконавчого провадження № 57509425.

У вказаній заяві ОСОБА_2 зазначив про те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 перебуває виконавче провадження № 57509425 з примусового виконання виконавчою напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу віл 05.11.2016 року № 4661 про стягнення коштів з ОСОБА_3 в сумі 200 000,00 грн.

Заявник вказав, що кошти за вказаним виконавчим документом ним отримано в повному обсязі ще наприкінці 2018 року, проте приватним виконавцем не закрито виконавче провадження та відповідні відомості щодо боржника не виключені з Єдиного реєстру боржників. Відтак, заявник просив приватного виконавця ОСОБА_1 терміново вжити заходів щодо передачі вказаного виконавчого провадження на виконання (для вчинення необхідних дій) приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Кравцю В.В.

Листом від 22.10.2019 року Мін`юстом повідомило приватного виконавця ОСОБА_1 «Щодо проведення позапланової невиїзної перевірки» на підставі заяви ОСОБА_2 від 09.09.2019 року щодо виконавчого провадження № 57509425.

Запропоновано у строк до 18.10.2019 року надати Мін`юсту вмотивовані пояснення щодо фактів, викладених у заяві ОСОБА_2 з наданням копій відповідних документів.

Листом від 18.10.2019 року б/н приватний виконавець ОСОБА_1 надано пояснення у відповідь на лист Мін`юсту щодо проведення позапланової невиїзної перевірки та щодо суті питань, заявлених в заяві ОСОБА_2 від 09.09.2019 року.

Разом з тим, на підставі скарги ОСОБА_2 від 09.09.2019 року, Мін`юстом проведена позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 щодо виконавчого провадження № 57509425.

За результатами вищезазначеної перевірки, відповідачем оформлено 24.10.2019 року довідку про результати проведення позапланової невиїзної перевірки приватного виконавця ОСОБА_1, відповідно до якої встановлено порушення приватним виконавцем вимог частини 1 статті 40 Закону № 1404-VII щодо вжиття заходів необхідних, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та пункту 4 розділу IV Положення щодо порушення строків внесення постанови про закінчення виконавчого провадженій до автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - Система).

Так, перевіркою встановлено, що постановою від 26.10.2018 року приватним виконавцем ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження № 57509425 з примусового виконання виконавчого напису від 31.07.2018 року № 4661 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.М. про звернення стягнення на нежитлове приміщення в літері «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 кв. м., яке належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі продажу нежитлового приміщення, посвідченого 20.05.2016 року Юрченком В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 908; право власності на предмет іпотеки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 20.05.2016 року Юрченком В.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу; номер запису про прав власності: 14594456, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00., переданих ним в іпотеку ОСОБА_2 , посвідченим Халявкою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 2466, до договору позики грошових кошті посвідченого Халявкою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.06.2016 за реєстровим № 2465. За рахунок коштів виручених від реалізації зазначеного нежитлового приміщення, задовольнити вимоги ОСОБА_2 , по поверненню позики отриманої ОСОБА_3 за договором позики грошових коштів посвідченого Халявкою Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.06.2016 року за реєстровим № 2465, у розмірі 200 000 грн.

21.03.2019 року приватним виконавцем ОСОБА_1 винесено постанову про зняття арешту з майна боржника, яке реалізовано з електронних торгів, на підставі 4 четвертої статті 59 Закону № 1404-VII.

Також, 21.03.2019 року позивачкою винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 57509425, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VII.

У своїх поясненнях приватний виконавець ОСОБА_1 зазначила, ще вказана постанова не внесена до Системи вчасно, у зв`язку з технічними несправностями у роботі Системи.

Так, зазначена постанова внесена приватним виконавцем ОСОБА_1 до Системи лише 26.09.2019 року, з огляду на те, що наказом Мін`юсту від 29.03.2019 року № 1015/5 зупинено діяльність позивачки на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 року.

Інформацію про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців - 01.04.2019 року.

Разом з тим, перевіркою відомостей Системи, встановлено, що у період з 21.03.2019 року по 01.04.2019 року приватним виконавцем ОСОБА_1 вчинялись виконавчі дії та виготовлялись документи виконавчого провадження за допомогою цієї Системи, що свідчить про те, що приватний виконавець мала доступ до Системи.

На підставі обставин, які були встановлені в процесі перевірки, Мін`юстом було внесено подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця ОСОБА_1 .

Відповідно до висновків вказаного подання за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 щодо здійснення виконавчого провадження № 57509425, яка проводилась на підставі скарги ОСОБА_2 від 09.09.2019 року та в межах предмету цієї скарги встановлено порушення позивачкою вимог частини 1 статті 40 Закону № 1404-УІІ щодо вжиття заходів необхідних, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження та пункту 4 розділу IV Положення про АСВП щодо порушення строків внесення постанови про закінчення виконавчого провадження до Системи.

Не погоджуючись з висновками проведеної перевірки, викладеними у довідці за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки, 21.11.2019 року приватний виконавець ОСОБА_1 подала до Мін`юсту заперечення на довідку за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 .

Листом від 05.12.2019 року №332-2019/ДК Дисциплінарна комісія приватних виконавців повідомила приватного виконавця ОСОБА_1 про те, що за результатами позапланової невиїзної перевірки її діяльності та на підставі скарги ОСОБА_2 від 09.09.2019 року, Мін`юстом внесено подання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Протоколом від 16.12.2019 року № 24 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців задоволено подання Мін`юсту про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та вирішено застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення у вигляді попередження (далі по тексту - оскаржуване рішення).

Наказом Мін`юсту № 90/5 від 10.01.2020 року введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16.12.2019 року, оформлене протоколом № 24, про задоволення подання Мін`юсту та застосування до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження (далі по тексту - оскаржуваний наказ).

Позивачка, вважаючи оскаржувані рішення та наказ протиправними, звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців було порушено норми законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження, відтак оскаржуване рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 24 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16.12.2019, є протиправним та підлягає скасуванню.

У свою чергу, оскаржуваний наказ Мін`юсту № 90/5 від 10.01.2020 року про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення також підлягає скасуванню, як похідна вимога.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Одним із завдань Мін`юсту є забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері організації примусового виконання рішень.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII) визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Статтею 17 Закону № 1403-VIII встановлено, що Мін`юст формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень, забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, тощо.

Згідно ч. 1 статті 34 Закону № 1403-VIII, контроль за діяльністю приватного виконавця здійснюється Мін`юсту шляхом проведення планових і позапланових перевірок у порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Частиною 3 ст. 34 Закону № 1403-VIII передбачено, що позапланові перевірки проводяться на підставі:

1) заяви приватного виконавця про проведення перевірки;

2) письмових звернень учасників виконавчого провадження щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця;

3) неподання приватним виконавцем у встановлені строки звітності чи іншої інформації та/або подання недостовірної інформації.

На виконання статті12, частини 1 статті 34 Закону № 1403-VIII, Мін`юстом був розроблений Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затверджений Наказом Міністерства юстиції України 22 жовтня 2018 року N 3284/5.

Вказаний Порядок визначає механізм здійснення Мін`юстом перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, зокрема стану додержання Конституції України, вимог законів України, указів Президента України та постанов Верховної Ради України, ухвалених відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства юстиції України, доручень Міністра юстиції України, та організації роботи щодо їх виконання, дотримання державними і приватними виконавцями порядку та строків вчинення виконавчих дій, виконання правил діловодства.

Відповідно до пункту 19 Розділу III Порядку, під час проведення позапланових перевірок діяльності приватного виконавця з`ясовуються лише ті питання, потреба перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Пунктом 26 Розділу III Порядку встановлено, що позапланова невиїзна перевірка діяльності приватного виконавця проводиться шляхом витребування від приватного виконавця потрібних документів та відомостей у межах предмета звернення та надання висновку щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства, який викладається в довідці за результатами такої перевірки.

Згідно пункту 29 Розділу III Порядку, за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця Управління контролю (Управління державної виконавчої служби) складає довідку, в якій зазначаються:

- підстави проведення перевірки; факти, викладені у зверненні або у скарзі, на підставі яких проводиться перевірка; обставини, встановлені під час перевірки, із посиланням на джерела отримання інформації; висновок щодо відповідності рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця вимогам законодавства з посиланням на відповідну норму законодавства.

Відповідно до вимог частини 6 статті 34 Закону № 1403-VIII, у разі проведення позапланової невиїзної перевірки Мін`юст надсилає приватному виконавцю письмовий запит у межах предмета звернення.

У зазначений у запиті строк, який має бути достатнім для підготовки відповіді та копій документів, але не менше 10 календарних днів, приватний виконавець надає Міністерству юстиції України вмотивовану відповідь та копії відповідних документів.

Згідно пункту 1 Розділу IV Порядку, у разі виявлення під час здійснення планових та позапланових перевірок діяльності приватного виконавця ознак дисциплінарного проступку, визначених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», структурний підрозділ Міністерства вносить вмотивоване подання до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності. Подання спрямовується до Дисциплінарної комісії приватних виконавців протягом двох місяців із дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше ніж за два роки з дня його вчинення.

У поданні не зазначаються відомості про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, якщо з дати видання наказу Мін`юсту про введення в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення минув один рік.

Діяльність Дисциплінарної комісії приватних виконавців врегульована приписам Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженого наказом Мін`юсту від 27.11.2017 року № 3791/5.

Згідно до ч.1. Положення визначає порядок утворення при Мін`юсті Дисциплінарної комісії приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія), її завдання, функції та порядок діяльності.

Відповідно до ч.4 Положення, Дисциплінарна комісія відповідно до покладених на неї завдань: розглядає подання Мін`юсту, Ради приватних виконавців України про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності; у разі надходження скарг на діяльність приватних виконавців направляє їх на перевірку Мін`юсту чи Раді приватних виконавців України; приймає рішення на підставі подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Відповідно до ч.1, 4 статті 40 Закону № 1403-VIII, дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Дисциплінарна комісія, розглядаючи подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності, приймає одне з таких рішень:

1) задовольнити подання та застосувати до приватного виконавця дисциплінарне стягнення;

2) відхилити подання та направити матеріали для повторної перевірки діяльності приватного виконавця;

3) відхилити подання та відмовити в застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

За вимогами частин 5 статті 40 Закону № 1403-VIII, у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону № 1403-VIII, за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень:

1) попередження;

2) догана;

3) зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців;

4) припинення діяльності приватного виконавця.

При цьому, частиною 2 статті 41 Закону №1403-VІІІ визначено, що рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Мін`юсту чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Мін`юсту.

Частиною 5 статті 41 Закону № 1403-VIII передбачено, що рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, введене в дію наказом Мін`юсту, може бути оскаржено до суду.

Таким чином, особи, які проводять перевірку повинні дотримуватися вимог законодавства, а висновки перевірки мають ґрунтуватись на фактичних обставинах, підтверджуватись належними доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, та не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позапланова невиїзна перевірка приватного виконавця ОСОБА_1 була проведена на підставі письмового звернення учасника виконавчого провадження ОСОБА_2 щодо рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця.

При цьому, приписами частини 4 статті 34 Закону №1403-VІІІ під час проведення позапланових перевірок з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення таких перевірок.

Повторна перевірка з питань, що вже були предметом перевірки, не допускається, крім випадків, передбачених цим Законом.

У свою чергу, 11.09.2019 року до Мін`юсту надійшла заява ОСОБА_2 від 09.09.2019 року, яка зареєстрована за № Б-16105 про передачу матеріалів виконавчого провадження № 57509425.

Відповідно до відомостей листа Мін`юсту від 24.01.2020 року за даними системи електронного документообігу «Megapolis.Doc.Net» до Мін`юсту 09.09.2019 року на офіційну електронну адресу: надійшло звернення ОСОБА_2 із електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги (стаття 3 Закону України «Про звернення громадян»).

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Приписами частин 6-7 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Отже, приписами чинного законодавства не вимагається застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення та не передбачено встановлення відомостей паспортних даних чи ідентифікаційного коду, місцезнаходження чи інших відомостей щодо особи, якою було подано звернення, що спростовує доводи позивача стосовно того, що відповідачем не було встановлено особу заявника, його місцезнаходження, паспортні дані та ідентифікаційний код ОСОБА_2 та прийнято до розгляду заяву останнього не підписану електронним цифровим підписом.

Крім того, ОСОБА_2 був стороною виконавчого провадження, а відтак мав право на подання звернення (скарги) щодо дій (бездіяльності) чи рішень, прийнятих приватним виконавцем.

Отже, зі змісту вказаної заяви - звернення вбачається, що ОСОБА_2 , як сторона виконавчого провадження, звернувся до Міністерства юстиції України з заявою, у якій просив передати виконавче провадження ВП №57509425 для вчинення відповідних виконавчих дій щодо закінчення виконавчого провадження іншому виконавцеві, отже з вимогою про поновлення прав, порушених діями (бездіяльністю) приватного виконавця.

Так, під час проведення перевірки, розгляду подання та визначення виду дисциплінарного стягнення, відповідачі дійшли висновку, що за результатами позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 щодо здійснення виконавчого провадження № 57509425, яка проводилась на підставі скарги ОСОБА_2 від 09.09.2019 року та в межах предмету цієї скарги, встановлено порушення приватним виконавцем вимог частини першої статті 40 Закону № 1404-VІІ щодо вжиття заходів необхідних для закінченням виконавчого провадження та пункту 4 розділу IV Положення про АСВП щодо порушення строків внесення постанови про закінчення виконавчого провадження до Системи.

Так, на виконанні у приватного виконавця ОСОБА_1 перебувало провадження №57509425 по примусовому виконанню виконавчого напису №4661, виданого 05.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявка Н.А. про звернення стягнення на нежитлове приміщення в літері «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 191,8 (сто дев`яносто одна ціла вісім десятих) кв.м., яке належить ОСОБА_3 . Стягувачем у вказаному виконавчому провадженні № 57509425 є ОСОБА_2 , а боржником ОСОБА_3 .

21.03.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1 керуючись вимогами п.9 ч.1 ст. 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №57509425.

Відповідно до відомостей списку згрупованих поштових відправлень (рекомендованих листів) відправник: приватний виконавець ОСОБА_1 від 25.03.2019, на адресу ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) направлено поштове відправлення щодо виконавчого провадження ВП № 5509425.

Разом з тим, наказом Мін`юсту від 29.03.2019 року № 1015/5 зупинено діяльність приватного виконавця ОСОБА_1 на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 року. Інформацію про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців 01.04.2019 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням про зупинення її діяльності, позивачка оскаржила наказ Мін`юсту від 29.03.2019 року №1015/5 до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2019 року по справі № 320/1771/19, яке залишене в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2019, адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019, щодо застосування до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців.

Визнано протиправним та скасовано наказ Мін`юсту №1015/5 від 29.03.2019 року про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 , виданого на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом №8 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 15.03.2019 року щодо застосування до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 6 місяців.

Наказом Міністерства юстиції України № 2982/5 від 24.09.2019 було поновлено діяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва ОСОБА_1

26.09.2019 приватним виконавцем ОСОБА_1 внесено до Автоматизованої системи виконавчого провадження постанову від 21.03.2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП №57509425.

Правовими положеннями ч.1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у раз закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжитті запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватна виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт накладений на майно (кошти) боржника знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Наказом Мін`юсту № 2432/5 від 05.08.2016 року затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, яке розроблене відповідно до вимог Закону України від 02 червня 2016 року N 1404-VIII «Про виконавче провадження», визначає механізм функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження (далі по тексту - Положення про АСВП).

Відповідно до пункту 3 розділу IV Положення про АСВП відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

У разі здійснення виконавчої дії за межами органу державної виконавчої служби (офіса приватного виконавця) відомості про таку дію вносяться до Системи не пізніше наступного робочого дня після її проведення.

При цьому, згідно з пунктом 4 розділу IV Положення про АСВП постанові виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються з допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

У разі тимчасової відсутності доступу до Системи (через перебої електропостачанні тощо), як виняток, допускається виготовлення документі виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язкова внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї.

Пунктом 5 розділу IV Положення про АСВП визначено, що документ виконавчого провадження, який направляється у паперовому вигляді, формується виконавцем у Системі до друку та вноситься до журналу реєстрації вихідної кореспонденції протягом 24 годин з моменту формування.

Документ виконавчого провадження в паперовому вигляді передається державним виконавцем на відправку відповідальній особі органу державної виконавчої служби (направляється приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) протягом 24 годин з моменту його формування.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що висновки відповідачів про неналежне виконання приватним виконавцем ОСОБА_1 виконавчого провадження ґрунтується на тому, що у період з 21.03.2019 по 01.04.2019 не було внесено до системи документа виконавчого провадження - постанову від 21.03.2019 про закінчення виконавчого провадження ВП №57509425.

Разом з тим, відповідно до висновку дисциплінарного уповноваженого Овчаренко О.М. № 2 від 12.12.2019 щодо притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, встановлено:

«....дослідження подання Міністерства юстиції України від 15.11.2019 р. до Дисциплінарної комісії приватних виконавців про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (разом з доданими матеріалами) і пояснень приватного виконавця ОСОБА_1 (разом із доданими матеріалами), проведений аналіз чинних норм законодавства з питань виконавчого провадження є підставою для ствердження висновку про відсутність в діях приватного виконавця ОСОБА_1 всіх обов`язкових ознак складу дисциплінарного проступку, оскільки:

- існують сумніви щодо легітимності ініціації Міністерством юстиції України невиїзної перевірки щодо приватного виконавця ОСОБА_1 на підставі заяви, авторство одного із заявників по якій не є підтвердженою (щодо стягувана ОСОБА_2 ), а по іншому - не встановлена законна підстава такого звернення (приватний виконавець Кравець В.В. );

- дії приватного виконавця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 57509425 не були спрямовані на порушення законодавства про виконавче провадження. Наявність недоліків в роботі автоматизованої системи виконавчого провадження не можуть мати наслідком дисциплінарну відповідальність приватного виконавця;

- відсутність порушень приватним виконавцем ОСОБА_1 вимог законодавства щодо передачі виконавчого провадження № 57509425 за заявою ОСОБА_2 встановлено довідкою Міністерства юстиції за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_1 від 24.10.2019 р.;

- в результаті дії приватного виконавця ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 57509425 негативних наслідків для жодного з учасників виконавчого провадження не настало. Виконавче провадження № 57509425 завершене у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Халявка Н.М. щодо звернення стягнення на майно, а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

У діях приватного виконавця ОСОБА_1 під час здійснення виконавчого провадження № 57509425, відсутня вся необхідна сукупність передумов для застосування дисциплінарного стягнення, передбачених ч. 5 ст. 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та ознак дисциплінарного проступку, передбачених частиною 2 статті 38 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Вказаний висновок дисциплінарного уповноваженого від 12.12.2019 року № 2 був наданий на засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців позивачем.

Водночас, зі змісту витягу з протоколу № 24 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16.12.2019 року вбачається, що вказаний висновок дисциплінарного уповноваженого безпідставно не був прийнятий до уваги при ухваленні рішення про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, не зважаючи на те, що Асоціацією приватних виконавців України було запроваджено інститут Дисциплінарного уповноваженого з консультативно-рекомендаційними функціями під час здійснення процедур дисциплінарного провадження відносно приватних виконавців.

Крім того, згідно відомостей відображених у витягу з протоколу № 24 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16.12.2019 членом комісії Соломко О.В. , було запропоновано відхилити подання Мін`юсту про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та відмовити у застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Під час голосування питання щодо відхилення подання Мін`юсту про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та відмови у застосуванні до приватного виконавця дисциплінарного стягнення голосували: «за» - 3, «проти» - 2, «утримались» - 1. Рішення не прийнято.

У подальшому, Фесенко Я.М. - заступник голови Комісії поставила на голосування питання щодо задоволення подання Мін`юсту про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді попередження.

Голосували: «за» - 4, «проти» - 1, «утримались» - 1. Рішення прийнято.

Так, відповідно до приписів частини восьмої статті 39 Закону № 1403-VІІІ рішення Дисциплінарної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів комісії, шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії.

Враховуючи ту обставину, що на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців були присутні шість членів, простою більшістю голосів членів комісії було проголосовано задовольнити подання Мін`юсту про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосували до приватного виконавця дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Водночас, членом Дисциплінарної комісії приватних виконавців Соломко О.В. було висловлено окрему думку до рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 16.12.2019 року за результатами розгляду подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (протокол засідання № 24 від 16.12.2019, перше питання порядку денного).

Так, членом Дисциплінарної комісії приватних виконавців було зазначено, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців мало бути прийняте рішення щодо відхилення подання про притягнення приватного виконавця ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності як такого, що було підготовлено в порушення вимог Конституції та законів України.

Незважаючи на наявність певних процедурних порушень у діях приватного виконавця ОСОБА_1 (невчасне внесення постанови про закінчення виконавчого провадження №57509425), в її діях відсутній умисел на вчинення порушень законодавства про виконавче провадження, як і негативні наслідки для майнових прав та інтересів заявника ОСОБА_2 . Відтак, і склад всіх елементів дисциплінарного проступку в діях приватного виконавця ОСОБА_1 відсутній.

Під час голосування по питанню щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було проведено за відсутності приватного виконавця ОСОБА_1, оскільки її було видалено із зали засідання на час голосування.

Приписами пункту 19 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців визначено, що члени Дисциплінарної комісії мають право:

- вивчати матеріали, подані на розгляд Дисциплінарної комісії;

- заявляти клопотання, висловлювати власну думку з питань, що розглядаються;

- брати участь у прийнятті рішення шляхом голосування;

- висловлювати окрему думку, оформлену в письмовому вигляді.

Пунктом 17 Положення про Дисциплінарну комісію приватних виконавців обумовлено, що на засіданні Дисциплінарної комісії мають право бути присутніми представники Асоціації приватних виконавців України, громадських об`єднань та засобів масової інформації.

Проте, вказаними нормами не передбачено видалення із зали присутніх на засіданні Дисциплінарної комісії приватних виконавців осіб, зокрема на час голосування.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців було порушено право позивача на об`єктивний розгляд подання Мінюсту щодо останньої.

Відповідно до ч.5 ст.40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень суду та рішень інших органів», у разі якщо Дисциплінарною комісією прийнято рішення про задоволення подання та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення, під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховуються обставини вчинення проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, а також факти застосування до приватного виконавця дисциплінарних стягнень протягом останнього року.

У вказаній частині на виконання правової норми відповідачами не було подано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції належних доказів щодо врахування при винесенні оскаржуваних рішень обставин вчинення позивачем проступку, ступінь вини приватного виконавця, тяжкість вчиненого ним дисциплінарного проступку, наявність наслідків, розмір заподіяної шкоди, висновку Дисциплінарного уповноваженого, яке носить рекомендаційний характер.

Зазначене нівелює правомірність накладення на позивача стягнення як об`єктивного та правомірного, а також порушує критерії правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

З тексту подання Мін`юсту про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та тексту витягу з протоколу № 24 від 16.12.2019 року вбачається, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців розглядалися та оцінювалися винятково процесуальні виконавчі дії як приватного виконавця щодо примусового виконання виконавчого провадження ВП № 57509425.

Із дослідженого в судовому засіданні протоколу комісії № 24 від 16.12.2019 року вбачається, що у вказаному рішенні відсутні обґрунтовані мотиви для прийняття рішення та будь-які аргументи на користь прийняття чи відхилення доводів та доказів позивача та прийняття саме такого рішення за результатами розгляду подання.

Зазначене свідчить про порушення відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, основного та безумовного принципу правомірності рішення, визначеного відповідно до засад адміністративного судочинства, а саме: прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що оскаржувані рішення та наказ є протиправними та підлягають скасуванню, відповідно до вищевикладених висновків суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 14.09.2021 року