Справа № 620/5042/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Справа № 620/5042/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Грибан І.О., Губської Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - Відповідач), в якому просив зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.08.2020 по день фактичного розрахунку - 25.09.2020 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач не провів з позивачем усіх розрахунків при його звільненні у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов задоволено частково: стягнуто з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь Позивача середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 12.08.2020 по 25.09.2020 у сумі 15890,88 грн без відрахувань обов`язкових платежів.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що затримка виплати Позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 12.08.2020 по 25.09.2020 становить 32 робочі дні та відбулася з вини Відповідача, а тому позивач набув право на виплату середнього заробітку за відповідний період затримки розрахунку при звільненні.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на відсутності правових підстав для стягнення заявленої Позивачем у цій справі компенсації.

При цьому, Апелянт зазначає, що він є бюджетною установою, асигнування на оплату праці до якої надходять по загальному фонду за рахунок Державного бюджету на поточний рік і що на момент звільнення Позивача в ГУ НП в Чернігівській області не було коштів для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

Разом з тим, Апелянт вказує, що в нього не було умислу не здійснювати Позивачу відповідні виплати і що суд повинен був врахувати такі обставини і зменшити Позивачу розмір відповідної компенсації.

Також Апелянт вказує, що одноразова грошова допомога при звільненні є соціальною гарантією при звільненні поліцейського та не входить до складу грошового забезпечення, а тому, на переконання Апелянта, до виниклих правовідносин не застосовуються ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Крім того, Апелянт зазначає, що на момент ухвалення рішення суду першої інстанції були чинними норми Порядку № 260, яким передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні не пізніше двох місяців після звільнення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти днів після надходження коштів.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження з 14.09.2021.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач проходив службу у ГУНП та був звільнений на підставі частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» 11.08.2020.

Після звільнення Позивача остаточний розрахунок відповідних сум з ним був проведений Відповідачем 25.09.2020, що підтверджується витягом по надходженню на картковий рахунок АТ КБ «ПриваБанк».

Позивач, вважаючи протиправними дії Відповідача щодо затримки остаточного розрахунку при звільненні, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановами Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» та від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні. Водночас такий порядок встановлений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач був звільнений зі служби 11.08.2020, а остаточний розрахунок з ним проведено лише 25.09.2020 (виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні).

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач набув право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 12.08.2020 (на наступний день після звільнення зі служби) по 25.09.2020.

Доводи Апелянта щодо відсутності правових підстав для стягнення заявленої Позивачем у цій справі компенсації, з тих підстав, що виплата Позивачу грошової допомоги при звільненні не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а тому передбачена ст.ст. 116, 117 КЗпП України відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, на переконання Апелянта, на спірні правовідносини не поширюється, судова до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Так, грошова допомоги при звільненні є виплатою, що мала бути здійснена Позивачу при проведенні з ним остаточного розрахунку, тобто 11.08.2020, незалежно від того, входить вона до складу грошового забезпечення військовослужбовця чи ні. Невиконання такого обов`язку Відповідачем є достатньою правовою підставою для застосування приписів вищенаведених загальних норм трудового законодавства.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 11.03.2021 у справі № 520/12809/19.

Доводи Апелянта про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми загального трудового законодавства, апеляційний суд відхиляє з огляду на вищевикладене.

Твердження Апелянта про те, що він є бюджетною установою, асигнування на оплату праці до якої надходять по загальному фонду за рахунок Державного бюджету на поточний рік і що на момент звільнення Позивача в ГУ НП в Чернігівській області не було коштів для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, судова колегія не приймає до уваги, оскільки відсутність коштів не є правовою підставою для порушення конституційного права особи на оплату праці.

Крім того, наведені твердження Апелянта не підтверджуються належними і допустимими, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, доказами.

Доводи Апелянта про те, що в нього не було умислу не здійснювати Позивачу відповідні виплати і що суд повинен був врахувати такі обставини і зменшити Позивачу розмір відповідної компенсації, судова колегія відхиляє з огляду на вищевикладене.

Доводи Апелянта про те, що на момент ухвалення рішення суду першої інстанції були чинними норми Порядку № 260, яким передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні не пізніше двох місяців після звільнення, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти днів після надходження коштів, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки таку положення суперечить вищенаведеним нормам КЗпП України, що мають вищу юридичну силу.

Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Чернігівській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 14 вересня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.О. Грибан

Л.В. Губська