Справа № 300/2800/21
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" вересня 2021 р. справа № 300/2800/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.11.2020 за №№ 000/849/0713, 000/850/0713, 000/851/0713, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 10.11.2020 за №№ 000/849/0713, 000/850/0713, 000/851/0713.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням норм матеріального права, так як ґрунтуються на помилковому висновку перевірки про те, що позивач здійснював поліпшення (поточний ремонт) орендованого приміщення. В той же час, позивач вказує, що вказані витрати понесені ним на підтримання орендованого приміщення в робочому стані, виконувались власними силами та за власні кошти і не включені до витрат.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.06.2021 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.
22.06.2021 представником позивача зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
16.07.2021 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.93-108). Відповідач позов не визнає та зазначає, що оскаржувані рішення прийняті на підставі даних отриманих під час проведеної перевірки, є правомірними. Просила в задоволенні позову відмовити.
Позивач скористався своїм правом подання відповіді на відзив, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити (а.с.118-128).
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 КАС України, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, судом встановлено наступне.
На підставі 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України, п.2 ст.13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", наказу за №1034 від 21.09.2020, Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області проведена документальна виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 05.12.2018p. по 30.09.2019р., за результатами якої складено Акт за №694/09-19-07-13/ НОМЕР_1 від 05.10.2020 (а.с.9-59).
Перевіркою встановлено: порушення вимог п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України - документи до перевірки надано в не повному обсязі; порушення пп. а п.185.1 ст.185, пп. а п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 143678,00 грн., в тому числі за 2019 рік; порушення п.120.2 ст.120-1, п.201.1, п.201.10, п.201.16 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних за 2019 рік податкові накладні на загальну суму ПДВ 143678,00 грн.
Як наслідок, відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 10.11.2020 за №№ 000/849/0713, 000/850/0713, 000/851/0713 (а.с.60-63).
Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, 04.12.2020 позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою, яка залишена без задоволення (а.с.64-65).
Не погодившись з податковими повідомленнями-рішеннями прийнятими за наслідками проведеної перевірки позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Щодо податкових повідомлень-рішень вiд 10.11.2020 за №000/849/0713 та №000/850/0713.
Перевіркою встановлено та не заперечується позивачем, що для проведення господарської діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовував орендоване приміщення площею 45,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході перевірки встановлено, що позивач за період, який перевірявся здійснював поліпшення (поточний ремонт, що включає встановлення плитки підлогової, встановлення дверей, стелажів, декору, барної стійки, світильників, дверей вхідних та ін.) орендованого приміщення, а саме: бар "П`яна вишня" за адресою АДРЕСА_1 .
Як зазначено в акті перевірки, поліпшення приміщення здійснено з відома суборендаря, відповідно до п.7 договорів суборенди. Після закінчення строку дії договору суборенди, приміщення передано суборендарю без компенсації за проведений ремонт.
Оскільки, приміщення передається орендодавцю без компенсації, то на думку контролюючого органу, орендар нараховує податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи з вартості цих поліпшень.
Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що ним не проводився поточний ремонт, а вказані витрати понесені ним на підтримання орендованого приміщення в робочому стані, виконувались власними силами та за власні кошти і не включені до витрат.
З цього приводу суд зазначає таке.
Згідно з п.185.1 ст.185 Податкового кодексу об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, зокрема з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до пп. а п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу оподаткування операцій, визначених статтею 3 цього Закону та ст.185 Податкового кодексу, за винятком операцій, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, проводиться за ставкою 20 відсотків.
Згідно ст. 187 та зокрема п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку оприбуткування коштів в касi платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартостi з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крiм акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у виглядi бальзамів та еліксирів).
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче цiни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартостi за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення; електричної енергії, ціна на яку склалася на ринку електричної енергії.
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або договірних зобов`язань. неналежного виконання.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установi витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
Суд зазначає, що перевіркою встановлено, вiдповiдно до первинних документів (квитанцій про оплату, актів на списання та ін.), що в порушення пп. а п.185.1 ст.185, пп. а п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, позивачем не включено до податкових зобов`язань вартість поліпшення (поточного ремонту) за 2019 рік в сумі 673571,90 грн., в т.ч. ПДВ 134714,38 грн., у результаті чого не визначено податкові зобов`язання на загальну суму 134 714,38 грн., що підлягають донарахуванню до бюджету.
Суд погоджується з висновками перевірки щодо того, що позивачем здійснювались роботи з покращення (поточного ремонту) орендованого приміщення, оскільки такі роботи як встановлення плитки підлогової, встановлення дверей, чи барної стійки, не можуть вважатись роботами з підтримання приміщення в робочому стані, як вказує позивач, а спрямовані на облаштування (покращення) приміщення з метою провадження господарської діяльності.
Також, перевіркою встановлено, що позивачем в порушення п. г п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, за перевірений період не здійснено умовне нарахування податкових зобов`язань за встановленою ставкою таких товарів, які використані не у межах господарської діяльності платника податку та/або не пов`язаних з його господарською діяльністю, у зв`язку з чим визначено податкові зобов`язання за 2019 рік на суму ПДВ 8964,00 грн. Зокрема, позивачем віднесено до податкового кредиту вартість посудомийної машини та принтер. В той же час, позивачем до перевірки не надано первинної документації щодо їх використання в господарській діяльності, а станом на 30.09.2020 вищевказані товарно-матеріальні цінності на залишку не обліковуються.
Надані до суду позивачем акти про виявлені дефекти жодним чином не спростовують факту допущеного порушення та не надавались до перевірки.
У відповідності до п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений Кодексом термiн. Згідно п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг, у відповідності до аб.1 п.201.10 ст.201 Кодексу, зобов`язаний у встановлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Абзацом 11 пункту 201.10 статті 201 ПКУ встановлено, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до ПН у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відсутність факту реєстрації платником податку-продавцем товарів/послуг податкових в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковiй накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період (аб.15 п.201.10 ст.201 ПКУ).
Відтак, правомірними є висновки контролюючого органу щодо того, що позивачем, в порушення п. г п.198.5 ст.198, п.201.1, п.201.7, аб.1 п.201.10 ст.201 Кодексу, не складено податкові накладні на дату виникнення податкових зобов`язань (чи за відповідний податковий період) та відповідно - не зареєстровано такі ПН у Єдиному реєстрі податкових накладних у відповідності до вимог Кодексу.
Як наслідок, суд зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення вiд 10.11.2020 за №000/849/0713 та №000/850/0713 є правомірними, а позов в цій частині не підлягає до задоволення.
Що стосується податкового повідомлення-рішення №000/851/0713 від 10.11.2020, то слід зазначити, що проведеною перевіркою встановлено порушення п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, допущеного внаслідок незабезпечення позивачем зберігання первинних документів пов`язаних з обчисленням і сплатою належних сум податків (внеску) протягом установлених строків їх зберігання та/або ненадання платником оригіналів документів чи їх копій за період, що перевірявся, а саме: не надано первинні документи та пояснення щодо стану та дати виникнення дебіторської та кредиторської заборгованостей (в розрізі контрагентів постачальників та контрагентів покупців), станом на 05.12.2018, 30.09.2019, дебіторської та кредиторської заборгованостей по заробітній платі, що відображено в п.1.23 Акту перевірки.
Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених п.44.1 ст.44 ПКУ, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до ст.39 ПКУ) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого ПКУ граничного терміну подання такої звітності (п.44.3 ст.44 ПКУ).
Відповідно до ч. 1 п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Отже, надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів.
При цьому, ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку, нормами п. 44.6 ст. 44 ПК України, прирівнюється до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абз. 2, 4 п. 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Як наслідок суд зазначає, що оскільки, позивач не надав документи до перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, то у контролюючого органу були законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих сум податкового кредиту та визначити ці суми як такі, що не підтверджені документально.
Позивач в позовній заяві жодним чином не обґрунтував неможливості надання документів контролюючому органу під час проведення перевірки чи вчинення платником податку дій для відновлення таких документів в порядку, встановленому Податковим кодексом України.
Як наслідок, суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог і в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №000/851/0713 від 10.11.2020.
Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є, зокрема, захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень, у тому числі з боку державних органів.
Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, досліджені докази наявні в матеріалах справи, норми законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки доказів, які б спростовували правомірність рішень відповідача, позивачем не представлено, а відповідач у спірних правовідносинах, діяв відповідно до наданих йому повноважень у встановленому законом порядку.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.