Справа № 320/460/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Київ № 320/460/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

17.01.2020 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - ГУ ПФУ), у якій просить:

- визнати дії ГУ ПФУ щодо поновлення ОСОБА_1 виплати раніше призначеної пенсії за віком у розмірі нижче рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на час її поновлення, - протиправними;

- визнати дії ГУ ПФУ щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без проведення автоматичного перерахунку пенсії у відповідності до положень частин першої, другої статті 43 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) на час її поновлення, - протиправними;

- визнати дії ГУ ПФУ щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без проведення індексації пенсії відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення на час її поновлення, - протиправними;

- визнати дії ГУ ПФУ щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, - протиправними;

- зобов`язати ГУ ПФУ здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком відповідно до положень частин першої, другої статті 43 Закону №1058-ІV, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі позивача, починаючи з 31.01.2017;

- зобов`язати ГУ ПФУ здійснити індексацію пенсії відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення на час її поновлення, починаючи з 31.01.2017;

- зобов`язати ГУ ПФУ здійснити нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2018 в адміністративній справі №361/4469/17 (провадження №2-а/361/45/18), починаючи з 31.01.2017.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Окружного адміністративного суду міста Києва для її розгляду й вирішення визначено суддю Чудак О.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.08.2018 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за його позовом. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач відзиву до суду не подав, проте надіслав до Окружного адміністративного суду міста Києва належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, постійно проживає в Сполучених Штатах Америки.

Починаючи з 01.01.1992 ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) було призначено пенсію за віком, яка йому виплачувалась. У зв`язку з його виїздом за кордон, виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.1995 було припинено.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2018 у справі № 361/4469/17, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 :

визнано протиправними дії Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (правонаступником якого є ГУ ПФУ) щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком;

зобов`язано Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (правонаступником якого є ГУ ПФУ) поновити з 31.01.2017 ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії за віком.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем з 31.01.2017 поновлено виплату пенсії позивачу та обраховано її в твердому розмірі 7, 92 грн.

Згідно із розрахунком пенсії позивача за період з 31.01.2017 та довічно, сформованого 27.05.2019, його страховий стаж складає 32 роки 3 місяці та 18 днів. Коефіцієнт стажу без урахування кратності - 0,32250; коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ((387/100*12)*1,35). Розмір пенсії за віком (ст. 27) (914.33 *0,43358) = 7,92 грн; загальний розмір пенсії - 7, 92 грн; розмір пенсії з надбавками - 7, 92 грн.

У липні 2019 року Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснило виплату поновленої позивачу пенсії через поштове відділення у розмірі 237, 86 грн.

Позивач неодноразово звертався до територіального органу Пенсійного фонду України щодо з`ясування причин виплати йому пенсії у розмірі 7, 92 грн. Листом від 07.08.2019 № 32/І-01 ГУ ПФУ повідомило позивача про те, що отримана ним у липні 2019 року сума в розмірі 237, 86 грн - це виплата пенсії за період з 31.01.2017 по 31.07.2017, оскільки на виконання судового рішення у справі №361/4469/17 пенсія призначена йому у твердому розмірі 7, 92 грн.

Не погодившись з такими рішенням та діями відповідача щодо виплати пенсії не в повному розмірі, а також у розмірі нижче прожиткового мінімуму доходів громадян, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Поряд з цим, у статті 92 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 ).

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості».

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовані нормами Закону № 1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За нормами статті 7 цього ж Закону пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України від 15.07.1999 № 966-XIV «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з врахуванням зазначених сум.

При цьому, частинами другою та третьою статті 28 Закону № 1058-IV передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Згідно з абзацом 3 частини другої статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.,

Відповідно до частин першої та другої статті 42 Закону № 1058-IV пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком.

Розмір та порядок такого підвищення пенсії визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

Отже, згідно з вимогами Конституції України і вищенаведених положень законів пенсія позивачів не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із частиною третьої статті 42 Закону № 1058-IV у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Зазначений Закон України визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

У статті 43 Закону № 1058-IV встановлено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При цьому, відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно із статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку №159, визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

При цьому, Окружний адміністративний суд міста Києва враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 звернула увагу на те, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

Отже, у спорі який виник у цій справі, пенсія позивачу є нарахованою, у зв`язку із чим він має право на виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка в понову обсязі не виплачується з вини відповідача.

Суд звертає увагу справу «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (заяви №№ 65731/01 та 65900/01) від 12.04.2006 - у сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати.

Справа «Сук проти України» (Заява № 10972/05) від 10.03.2011 поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (п. 22, 23).

Справа «Пічкур проти України» (Заява № 10441/06) від 07.11.2013 - якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства (п. 41).

Отже, право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Таким чином, право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права:

справа «Суханов та Ільченко проти України» (Заява № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року - якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 35);

справа «Кечко проти України» (Заява №63134/00) від 8 листопада 2005 року - в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Отже, за певних умов є підстави стверджувати про наявність «законних сподівань» у особи отримання неправильно нарахованих сум при призначенні пенсії або сум пенсії, які вчасно не були перераховані, оскільки останні можуть підпадати під дію статті 1 Першого протоколу, при умові наявного «чіткого і недвозначного» закону, який гарантує право на «правильне» нарахування пенсій у повному обсязі (наприклад, зі включення всіх складових з яких свого часу були сплачені внески на соціальне страхування) або право на «автоматичний» перерахунок пенсії.

Таким чином, відповідачем в порушення наведених положень закону, поновлено пенсію в розмірі нижче рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на час її поновлення, без проведення автоматичного перерахунку пенсії у відповідності до положень частин першої, другої статті 43 Закону №1058-IV на час її поновлення, без проведення індексації пенсії відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення на час її поновлення, та без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, у зв`язку із чим позовні вимог підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, у позовній заяві позивач просить суд і встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ГУ ПФУ подати протягом одного місяця з дати прийняття судового рішення у даній справі звіт про виконання рішення суду.

З цього приводу суд зазначає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачено статтею 382 КАС України.

Відповідно до частини першої загаданої процесуальної норми суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина друга статті 382 КАС України).

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

З огляду на не наведення позивачем аргументів на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і ненадання останнім доказів в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача в частині встановлення судового контролю за виконанням рішення суду на цій стадії.

Позивач звільнений від сплати судового збору на пункту 10 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір».

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо поновлення ОСОБА_1 виплати раніше призначеної пенсії за віком у розмірі нижче рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на час її поновлення, - протиправними.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без проведення автоматичного перерахунку пенсії у відповідності до положень частин першої, другої статті 43 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на час її поновлення, - протиправними.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без проведення індексації пенсії відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення на час її поновлення, - протиправними.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, - протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком відповідно до положень частин першої, другої статті 43 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі позивача, починаючи з 31.01.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити індексацію ОСОБА_1 пенсії відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення на час її поновлення, починаючи з 31.01.2017.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, поновленої на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2018 у справі №361/4469/17 (провадження №2-а/361/45/18), починаючи з 31.01.2017 .

У встановлені контролю за виконанням рішення суду відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40, ).

Суддя О.М. Чудак