Справа № 363/2665/21
Суддя: Баличева М. Б.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

14.09.21 363/2665/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді Баличевої М.Б., секретаря судового засідання Щур А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці А.В. про закінчення виконавчого провадження від 24.06.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 54216861.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 22.06.2017 року Вишгородським районним судом Київської області, на підставі рішення суду було видано виконавчий лист про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київській області провести перерахунок і виплату пенсії з 06.06.2016 року на підставі довідки від 06.06.2016 року № 105 про нараховану заробітну плату в зоні відчуження Чорнобильської АЕС в період травень 1986 року-січень 1987 року включно. Згідно виконавчого документу 30.06.2017 року відділом примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби ГТУ юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження № 54216861. 01.08.2017 року до відділу надійшло повідомлення від Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про те, що перерахунок позивачу його пенсії було проведено та виявилось, що отримана сума після перерахунку є меншою за розмір пенсії, яку позивач отримував на момент перерахунку, тож рішення суду вважається виконаним в повному обсязі. 15.08.2017 року державний виконавець на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження. 13.12.2017 року начальник відділу своєю постановою відповідно до п. 4 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» скасував постанову про закінчення виконавчого провадження від 15.08.2017 року. 27.12.2017 року державний виконавець на підставі ст. 41 ЗУ «Про виконавче провадження» виніс постанову про відновлення виконавчого провадження. 18.04.2018 року державним виконавцем Вишгородському об`єднаному управлінню ПФУ у Київській області направлено вимогу про зобов`язання виконати рішення суду упродовж десяти днів, нащо було надало відповідь від 26.04.2018 року про те, що перерахунок і виплата пенсії за рішенням суду призведе до зменшення пенсії. 25.05.2018 року у зв`язку з тим, що рішення суду належним чином виконано не було, державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн. та повторно було направлено вимогу виконати рішення протягом десяти днів. 06.06.2018 року Вишгородським ОУ ПФУ була отримана постанова державного виконавця про накладення штрафу, винесена 25.05.2018 року, а вже 12.06.2018 року була оскаржена до суду.

Оскільки, станом на 25.06.2018 року, боржником рішення суду виконано не було, того ж дня державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі - 10200 грн., та одночасно, і повідомлення до Вишгородського відділу поліції ГУНП України в Київській області про вчинення кримінального злочину та постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постанову про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 отримав безпосередньо від державного виконавця, коли звернувся до нього 18.01.2019 року, про що на постанові зазначив дату отримання. Постанова державного виконавця була оскаржена позивачем.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2019 року у справі № 363/453/19 постанову головного державного виконавця Перепелиці A.B. про закінчення виконавчого провадження ВП № 54216861 від 25.06.2018 року було скасовано. 27.12.2019 року позивач звернувся на прийом до головного державного виконавця Перепелиці A.B., від якого довідався, що в черговий раз було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 11.12.2019 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження». Рішення головного державного виконавця Перепилиці А.В. позивач оскаржив до суду. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.05.2020 року у справі № 363/145/20 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Перепелиця А.В. про закінчення виконавчого провадження від 11.12.2019 року.

Постановою про відновлення виконавчого провадження від 16.11.2020 року виконавче провадження № 54216861 було відновлено, а постановою про закінчення виконавчого провадження від 24.06.2021 року було закінчено на тій підставі, що Вишгородським районним судом (якому повернули виконавчий документ) у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження оригінал виконавчого листа не пред`явлено до виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Вважає, що головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Перепелиця A.B. в черговий раз, не провівши жодних передбачених законом дій, передчасно виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання, оскільки не використав усіх передбачених законом повноважень щодо виконання судового рішення. На підставі викладеного просив суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці А.В. про закінчення виконавчого провадження від 24.06.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 54216861.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

На підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, беручи до уваги пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.06.2017 року Вишгородським районним судом Київської області було видано виконавчий лист у справі № 363/2756/16-а про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київській області провести перерахунок і виплату пенсії з 06.06.2016 року на підставі довідки від 06.06 2016 року № 105 про нараховану заробітну плату в зоні відчуження Чорнобильської АЕС в період травень 1986 року-січень 1987 року включно.

11.12.2019 року державним виконавцем винесено постанову № 54216861 про закінчення виконавчого провадження за пунктом 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавчий лист Вишгородського районного суду Київської області № 363/2756/16-а від 22.06.2017 року повернуто на адресу суду.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.05.2020 року по справі № 363/145/20 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Перепелиця А.В. про закінчення виконавчого провадження від 11.12.2019 року у виконавчому провадженні № 54216861.

16.11.2020 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження ВП № 54216861 з примусового виконання виконавчого листа Вишгородського районного суду Київської області № 363/2756/16-а від 22.06.2017 року, що вбачається з листа відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 11480/7 від 16.11.2020 року.

24.06.2021 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі п. 13 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 54216861. З резулятивної частини вказаної постанови вбачається, що підставою закінчення виконавчого провадження стало не повернення до відділу виконавчого листа на виконання постанови про відновлення виконавчого провадження.

Згідно зі статтями 8 і 19 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд при розгляді цієї справи, виходить з принципів верховенства права й законності, відповідно до яких органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Згідно ч. 2,4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Згідно усталеної практики ЄСПЛ, право на виконання остаточного судового рішення є окремим елементом права на суд. В рішенні у справі «Immobiliare Saffi v.Italy» від 28.07.1999 Суд вказав, що коли внутрішнє законодавство держави допускає невиконання остаточного судового рішення на шкоду одній із сторін, право на судовий розгляд стає ілюзорним. Неприпустимо, щоб ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, докладно описувала процедурні гарантії, надані сторонам, такі як публічність, справедливість, ефективність розгляду, і при цьому не забезпечила виконання судового рішення. Тлумачення ст. 6 вказаної Конвенції, лише як такої, що гарантує право на доступ до суду та проведення судового розгляду, може призвести до ситуації, несумісних з принципом верховенства права.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового розгляду у сенсі ст. 6 вказаної Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. рішення Суду у складі Великої палати «Scordino v.Italy». Таким чином, виконавче провадження не можу бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження потрібно розглядати як цілісний процес (див. рішення Суду у справі «Крутько проти України № 2» від 27.11.2008 року.

За таких умов слід дійти висновку, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для виконання та в розумінні зазначених вище норм Закону повинно бути виконано з метою забезпечення ефективного та реального, а не ілюзорного, захисту прав та інтересів людини.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Для належного виконання повноважень з примусового виконання рішень виконавець наділений низкою повноважень визначених у Законі України «Про виконавче провадження».

Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що виконавець зобов`язаний здійснювати примусове виконання рішень у відповідності до встановленого таким рішенням способу та порядку, для виконання покладених на нього обов`язків виконавець проводить перевірку виконання рішень. Рішення про закінчення виконавчого провадження приймається виконавцем лише в разі фактичного виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Зі змісту оскаржуваної постанови не вбачається, з яких мотивів виконавець дійшов висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, натомість постанова містить самі лише посилання на норми закону.

Таким чином, постанова про закінчення виконавчого провадження № 54216861 від 24.06.2021 року прийнята відповідачем необґрунтовано, передчасно, без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, оскільки з наданих суду доказів не підтверджено фактичне виконання постанови Вишгородського районного суду Київської області від 08.06.2017 у справі № 363/2756/16-а у повному обсязі та у спосіб, визначений таким судовим рішенням.

Відтак судом встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 54216861 від24.06.2021 року і як наслідок невиконання судового рішення може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд, згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, створює передумови до ілюзорного захисту прав людини, і за таких умов, начебто ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, виконання завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України), оскаржувану постанову слід визнати протиправною і скасувати.

Отже, судом встановлено підстави для задоволення позову і захисту прав позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 77, 243, 246, 250, 287 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці А.В. про закінчення виконавчого провадження від 24.06.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 54216861.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Вишгородський районний суд Київської області.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий М.Б. Баличева