Справа № 520/11163/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 р.Справа № 520/11163/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.06.21 по справі № 520/11163/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області

про визнання протиправною та скасування постанови,м

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» ( далі ТОВ «Нова Пошта», позивач) через свого представника адвоката Парубець Є.О. ( далі представник позивача, Парубець Є.О.) звернулось до суду із заявою про забезпечення позову, в якому просило вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області ( далі ГУ Держпродспоживслужби в Харківській обл.) від 28.05.2021 №5.0-50 про накладення на ТОВ «Нова Пошта» стягнення, передбаченого ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII ( далі Закон № 1023) у вигляді штрафу в розмірі 151 169 007 грн. 50 коп.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 вказану заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ТОВ «Нова Пошта» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що постанова ГУ Держпродспоживслужби в Харківській обл. від 28.05.2021 № 5.0-50 про накладення на ТОВ «Нова Пошта» штрафу у розмірі 151 169 007 грн.50 коп. є виконавчим документом, що оскаржується, на підставі якого відповідачем звернуто стягнення у безспірному порядку, а том існують обставини, визначені у ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України). Стягнення такої значної суми штрафу у розмірі 151 169 007 грн.50 коп. або арешт активів позивача на таку суму може призвести до повної зупинки господарської діяльності та, як наслідок, збитків не тільки для ТОВ «Нова Пошта», а і тисяч клієнтів, що користуються його послугами. Крім того, існують очевидні ознаки протиправності рішень і дій відповідача, з огляду на те, що оскаржувана постанова не містить чіткого визначення об`єктивної сторони правопорушення, перевірка проведена за відсутності уповноваженої особи підприємства, штраф застосований у найбільшому з можливих розмірів до суб`єкта господарювання, на якого стягнення накладено вперше, в порушення вимог ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V ( далі Закон № 877). Вказав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що подальше проведення виконавчих дій у випадку звернення відповідача до виконавчої служби може призвести до того, що в разі задоволення позовних вимог, позивачу доведетеся докласти значних зусиль та витрат для відновлення порушених прав, у тому числі щодо повернення примусово стягнутих коштів, зокрема шляхом можливого ініціювання інших судових проваджень. Крім того, у випадку задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови, за умови невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі постанови, у підприємства існують обґрунтовані підстави вважати, що у нього виникнуть складнощі в частині повернення як основної суми стягнення, так і виконавчого збору та стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження, враховуючи ту обставину, що органи Денржавного казначейства України, у зв`язку із запровадження карантину, взагалі не виконують судових рішень про стягнення грошових коштів з державного бюджету.

25.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/11163/21.

25.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

13.09.2021 на адресу суду від ГУ Держпродспоживслужби надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, та закрити апеляційне провадження у справі.

13.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддюдоповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст.ст. 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч.2 ст.151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (ч. 6 ст. 154 КАС України).

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

У той же час, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18, від 07.04.2020 у справі №826/13413/18, яку суд, з урахуванням приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також, суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2020 у справі №826/4679/18, які суд, з огляду на ч.5 ст. 242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

Як встановлено судовим розглядом, предметом справи, що розглядається є правомірність постанови, прийнятої ГУ Держпродспоживслужби в Харківській обл. від 28.05.2021 №5.0-50 про накладення на ТОВ «Нова Пошта» стягнення, передбаченого ст. 23 Закону №1023 у вигляді штрафу в розмірі 151 169 007 грн. 50 коп. в розмірі 151 169 007 грн. 50 коп.

Подаючи заяву про забезпечення позову ТОВ «Нова Пошта» посилалась на те, що діяльність уповноваженого органу фактично заподіює шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, захист яких буде ускладнений без вжиття заходів забезпечення до моменту вирішення спору по суті та набрання законної сили судовим рішенням.

За наслідком системного аналізу змісту вказаної заяви колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено обставин, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, шляхом подання позовної заяви.

Крім того, наслідки незабезпечення даного позову жодним чином не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення позивачем порушених чи оспорюваних прав, свобод та інтересів, оскільки після звернення спірної постанови до примусового виконання і відкриття виконавчого провадження, заявник не позбавлений можливості порушувати питання про відстрочення або розстрочення виконання такої постанови в порядку, передбаченому статтею 33 Закону №1404-VIII, а в разі задоволення позову звертатись за поверненням сплачених ним (стягнутих) коштів з Державного бюджету України згідно законодавства, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

З огляду на викладене та беручи до уваги наведені вище правові норми колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів ч. 2 ст. 150 КАС України, а тому у суду відсутні законні підстави для постановлення судового рішення про забезпечення позову у заявлений спосіб.

Посилання апелянта на очевидні ознаки протиправності рішень і дій відповідача колегія суддів відхиляє та зазначає, що перевірка протиправності оскаржуваної постанови та її скасування, можливе лише на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку доказів у їх сукупності під час судового розгляду справи на підставі позову, про забезпечення якого просить позивач.

У разі вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення, судом буде фактично ухвалене рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

У постановах від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 та від 26.12.2019 року у справі №640/13245/19 Верховний Суд підкреслив, що твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року по справі № 520/11163/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 16.09.2021