Справа № 120/5131/20-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

Справа № 120/5131/20-а

14 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

перевіривши матеріали апеляційної скарги першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись із судовим рішенням, перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури оскаржив його в апеляційному порядку.

Перевіривши додержання особою, яка подала апеляційну скаргу, вимог статей 296, 298 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність повернення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч.4 ст.55 КАС України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Відповідно до ч.3 ст.53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч.4 ст.53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Отже, у разі подання апеляційної скарги прокурором в інтересах держави суд в першу чергу з`ясовує наявність підстав для такого представництва.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16 щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила наступне:

"Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, зокрема, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача".

З матеріалів справи встановлено, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області ні в оскаржуваному наказі від 28.08.2020 (а.с. 12), а ні у відзиві на позовну заяву (а.с.35) не зазначено про землі природно-заповідного фонду.

В обґрунтування необхідності втручання органів прокуратури апелянт зазначає про бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, яке будучи стороною у справі та знаючи, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0005 знаходиться в масиві земель природно-заповідного фонду, не вжило заходів щодо оскарження незаконного судового рішення, яке порушує державні інтереси і не відповідає вимогам законодавства.

При цьому, в межах даної справи Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є відповідачем, який, зокрема, подав відзив на позовну заяву та докази, на підставі яких прийнято оскаржуваний наказ. Тобто, у даній справі на відміну, наприклад, від справ №903/129/18 та №912/2385/18 надано судову оцінку спірним правовідносинам.

При цьому під час оцінки підстав для представництва інтересів держави прокурором, окрім неналежного виконання органом своїх повноважень, Верховний Суд у вказаних апелянтом справах зазначає про необхідність з`ясування інтересів держави, які підлягають судовому захисту.

Зокрема, у справі №903/129/18 Верховний Суд констатував необхідність захисту інтересів держави прокурором полягає у необхідності відновлення законності та справедливої рівноваги між інтересами суспільства (у цьому випадку - місцевої громади) й орендаря, повернення землі у комунальну власність та відновлення порушеного порядку розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, дотримання принципу раціонального використання землі.

У справі №912/2385/18 Верховний Суд врахував обґрунтування порушення інтересів держави, які полягали в тому, що порушення процедури державних закупівель та укладення відповідних додаткових угод унеможливило раціональне та ефективне використання бюджетних коштів.

У справі №805/430/18-а Верховний Суд дійшов висновку про необхідність забезпечення права працівників ПАТ "Краматорський завод металевих конструкцій" на працю, гарантування їм виплати заробітної плати не нижче від визначеного законом рівня.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що самий лише факт неоскарження судового рішення не є достатньою підставою для звернення прокурора з апеляційною скаргою замість компетентного органу.

Оцінюючи доводи прокурора щодо порушення інтересів держави, захист яких належить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову у даній справі є оскарження наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про відмову у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою та зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає про те, що земельні ділянки під об`єктами природно-заповідного фонуд не підлягають передачі у приватну власність, а надання дозволу на розробку проекту землеустрою є дією, пов`язаною з передачею земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення суду першої інстанції) порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апелянта стосуються ймовірної загрози порушення інтересів держави у майбутньому, яке матиме місце після розробки позивачкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі його погодження та затвердження.

Водночас, прокурор не обґрунтовує порушення або загрозу порушення відповідного інтересу на етапі вирішення питання про надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою.

В обґрунтування наявності підстав для звернення прокурора з апеляційною скаргою в інтересах Державної екологічної інспекції у Вінницькі області та Шпиківської селищної ради апелянт стверджує, що рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків вказаних органів. При цьому прокурор зазначає про бездіяльність Державної екологічної інспекції у Вінницькі області та Шпиківської селищної ради щодо законних інтересів держави в судовому порядку.

Згідно з апеляційною скаргою прокурор зазначає про те, що Печерською сільською радою, правонаступником якої є Шпиківська селищна рада, підписано охоронне зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження ландшафтного заказника місцевого значення "Прибузький".

Водночас, апелянт не обґрунтовує порушення законних інтересів держави, захист яких належить до компетенції Шпиківської селищної ради, зокрема те, яким чином розгляд заяви позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки порушує вказане вище охоронне зобов`язання Шпиківської селищної ради.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 12.08.2021 задовольнив заяву Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про заміну сторони виконавчого провадження. Замінив сторону у виконавчому провадженні, а саме боржника Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області його правонаступником - Шпиківською селищною радою Тульчинського району за виконавчим листом №120/5131/20-а, виданого 26.02.2021.

Також слід зазначити, що в апеляційній скарзі прокурор зазначає про те, що земельні ділянки під об`єктами природно-заповідного фону не підлягають передачі у приватну власність, а надання дозволу на розробку проекту землеустрою є дією, пов`язаною з передачею земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення суду першої інстанції) порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Також слід заначити, що Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 по справі №509/4156/15-а зазначив, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06.06.2019 по справі № 804/4435/16.

Зважаючи на вищенаведене, доводи апелянта стосуються ймовірної загрози порушення інтересів держави у майбутньому, яке матиме місце після розробки позивачкою проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у разі його погодження та затвердження.

Водночас, прокурор не обґрунтовує порушення або загрозу порушення відповідного інтересу на етапі вирішення питання про надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою.

В обґрунтування наявності підстав для звернення прокурора з апеляційною скаргою в інтересах Державної екологічної інспекції у Вінницькі області та Шпиківської селищної ради апелянт стверджує, що рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків вказаних органів. При цьому прокурор зазначає про бездіяльність Державної екологічної інспекції у Вінницькі області та Шпиківської селищної ради щодо законних інтересів держави в судовому порядку.

Згідно з апеляційною скаргою прокурор зазначає про те, що Печерською сільською радою, правонаступником якої є Шпиківська селищна рада, підписано охоронне зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження ландшафтного заказника місцевого значення "Прибузький".

Разом з тим, апелянт не обґрунтовує порушення законних інтересів держави, захист яких належить до компетенції Шпиківської селищної ради, зокрема те, яким чином розгляд заяви позивачки про дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки порушує вказане вище охоронне зобов`язання Шпиківської селищної ради.

Відповідно до ч.3 ст.186-1 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення суду першої інстанції) проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, а земельної ділянки, розташованої у зоні відчуження або зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Отже, з урахуванням законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягав погодженню з Держекоінспецією під час його розробки.

При цьому апелянт не обґрунтовує порушення або загрозу такого порушення інтересів держави, захист яких належить до компетенції Державної екологічної інспекції у Вінницькі області, саме під час вирішення питання про надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури не обґрунтував наявність державного інтересу, порушеного у зв`язку з вирішенням питання про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а отже підстави для звернення прокурора з апеляційною скаргою в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державної екологічної інспекції у Вінницькі області та Шпиківської селищної ради належним чином не обґрунтовані, як вимагає ч.4 ст.53 КАС України.

Згідно з п.1 ч.4 ст.298 КАС України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

У зв`язку з необґрунтованістю прокурора в інтересах держави в особі суб`єктів владних повноважень: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, Державної екологічної інспекції у Вінницькі області та Шпиківської селищної ради, апеляційна скарга є такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати, а тому апеляційну скаргу Першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури слід повернути особі, яка її подала.

Відповідно до ч. 7 ст. 298 КАС України, копія ухвали про повернення апеляційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.296, 298, 325, 328, 329 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

3. Копію ухвали про повернення апеляційної скарги надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.