Справа № 520/11291/21
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

14 вересня 2021 р. справа № 520/11291/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шляхової О.М., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористанні у 2015-2020 роках 52 доби відпусток;

- зобов`язати ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні у 2015-2020 роках 52 доби відпусток у розмірі 28 542,81 грн.

В обґрунтування вимог заявленого позову позивач зазначає, що Наказом ГУНП в Харківській області №26 о/с від 22.01.2021 його звільнено зі служби в поліції згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», за власним бажанням. Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складає 15 років 05 місяців 22 дні. Однак, до даного наказу не було внесено усі дні невикористаних позивачем щорічних відпусток, які не були використані протягом попередніх років служби, не проведено їх підрахунок та не вказано про необхідність виплати їх грошової компенсації.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах не вбачається протиправної бездіяльності щодо не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані відпустки у кількості 52 доби за 2015-2020 роки, оскільки відповідачем в наказі про звільнення позивача не було визначено кількість днів невикористаної відпустки, за які повинна бути виплачена компенсація і відомостей про виплату компенсації за 2015, 2016, 2020 роки наказ не містить, а позивач в свою чергу з таким наказом погодився та його не оскаржив. Відповідач вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористані відпустки за 2015-2020 роки є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з положеннями Порядку №260. Крім того, відповідач звертає увагу на невірний розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпусток, здійснений позивачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національній поліції в Харківській області на посаді слідчого слідчого відділення відділу спеціальної поліції ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУНП в Харківській області №26 о/с від 22.01.2021 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 25.01.2021 згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію», за власним бажанням. Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки складав 15 років 05 місяців 22 дні.

Як встановлено з матеріалів справи, до даного наказу не було внесено даних щодо кількості днів невикористаних позивачем щорічних відпусток, які були ОСОБА_1 не використані протягом попередніх років служби, не проведено їх підрахунок та не вказано про необхідність виплати їх грошової компенсації.

Відповідно до відомостей, наданих Управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області листом №6аз/119-12/02--2021 від 04.02.2021, ОСОБА_1 в період із 2015 по 2020 роки не використано 52 доби щорічної чергової відпустки, а саме:

за 2015 - 3 доби щорічної чергової відпустки;

за 2016 - 9 діб щорічної чергової відпустки;

за 2020 - 40 діб щорічної чергової відпустки.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо ненарахування та невиплатити грошової компенсації за невикористанні у 2015-2020 роках 52 діб відпусток, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" (далі Закон).

Суд зазначає, що порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських передбачені постановою Кабінету Міністрів Україні від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейський Національної поліції".

Проте, у зазначених нормативних актах відсутні норми, що прямі регулювали б питання (порядок) виплати поліцейському грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та додаткові відпустки при звільненні.

У п. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» лише зазначене що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, щозвільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Таким чином в Конституції України та в Законі України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський реалізує гарантоване йому право на відпочинок, в тому числі шляхом використання чергової щорічної оплачуваної відпустки. Особу не може бути позбавлено такого права. Законом визначаються лише підстави, порядок та умови надання, та тривалість відпустки.

Правова позиція щодо застосування норм загального і спеціально законодавства висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду 29 жовтня 2020 року по справі №9901/929/18 та від 14 січня 2021 року справі №9901/584/19, згідно з якою за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове та інше законодавство підлягають застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Разом з тим, зазначені спеціальні нормативно-правові акти не містять норм щодо порядку та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з поліції, а тому для вирішення спірних правовідносин підлягають застосувань загальні норми КЗпП України.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 94 Закону, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 06.04.2016 № 260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Вказаний нормативно-правовий акт визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Так, приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

Водночас, положеннями абзаців сьомого та восьмого пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Щодо аргументів відзиву в цій частині позовних вимог суд зазначає, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році. В наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

За таких обставин суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що компенсація за невикористані додаткові відпустки обмежується тільки роком звільнення поліцейського та не поширюється на роки, що передували звільненню.

Отже, в наступному календарному році, в тому числі і за умови, що такий є роком звільнення, поліцейський має право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, тому поліцейський має право на грошову компенсацію за невикористану в році звільнення відпустку, незалежно від набуття права на таку відпустку, так як відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: від 01.03.2018 по справі № 806/1551/17, від 23.10.2019 по справі № 826/8185/18.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Непоширення норм Кодексу законів про працю України на поліцейських стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в поліції (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд також не може вважати правовою підставою для відмови позивачу у компенсації за невикористані відпустки й посилання відповідача на ту обставину, що у наказі про звільнення ОСОБА_1 не було зазначено про компенсацію за 52 днів невикористаної відпустки, але позивач з таким наказом погодився, оскільки зазначене не спростовує того факту, що позивач має передбачене чинним законодавством право на отримання компенсації за невикористані дні відпустки.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги заявленого позову в цій частині вимог є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані у 2015-2020 роках 52 доби відпусток у певному розмірі, а саме - 28542,81 грн., судом зазначається наступне.

У відповідності до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі по тексту - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту наведених норм встановлено, що на користь працівника, щодо якого мала місце несвоєчасність розрахунку при звільненні, підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з кількості робочих днів протягом періоду такої затримки.

Між тим, до матеріалів справи ані позивачем, ані відповідачем не надано довідки про доходи, а тому у суду не має можливості встановити суму грошового забезпечення позивача.

Відповідачем у відзиві на позов зазначається, що в позовній заяві розрахунок одноденного розміру грошового забезпечення позивача зроблений невірно та без дотримання вимог пункту 8 розділу III Порядку №260.

Доказів на підтвердження розміру проведеного розрахунку грошової компенсації за невикористані у 2016-2020 роках відпустки, позивачем до матеріалів справи не надано, а тому у вказаному рішенні суд не здійснює присудження позивачу компенсації у певному розмірі.

Суд зазначає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують, зокрема, з огляду і на те, що спірні правовідносини виникли між сторонами під час реалізації відповідачем власної владної управлінської функції під час звільнення ОСОБА_1 та невиплати йому грошової компенсації за невикористанні у 2015-2020 роках 52 діб відпусток.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється, оскільки позивач за подання даного позову звільнений від сплати судового збору за законом.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані у 2015-2020 роках 52 доби відпусток.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2015-2020 роках 52 доби відпусток.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Шляхова