Справа № 428/6155/21
Суддя: Юзефович І. О.
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №428/6155/21
Провадження №2-а/428/127/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 р. Сєвєродонецький міський суд

Луганської області в складі:

судді Юзефовича І.О.

за участю секретаря Продченко О.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Сєвєродонецьку Луганської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції Жакова Романа Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції Жакова Романа Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 від № 604982 від 29.06.2021 та закриття справи про адміністративне правопорушення, мотивуючи вимоги тим, що 29.06.2021 інспектор взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції Жаков Роман Володимирович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 від № 604982 за порушення ОСОБА_1 вимог законодавства, а саме: водій 29.06.2021, керуючи т/з PORCHE CAYENNE, номерний знак НОМЕР_1 , начебто керував автомобілем та не виконав вимоги дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено», а саме: здійснив обгін в зоні дії дорожнього знаку, чим порушив п. 8.4 (в) ПДР. Позивач вважає, що зазначена постанова не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Отже, транспортний засіб був зупинений відповідачем незаконно. Тому, ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду і просить суд постанову серії ДП18 від № 604982 від 29.06.2021 про адміністративне правопорушення про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити.

12.07.2021 судом постановлено ухвалу про розгляд зазначеної адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції Шабля Д.С. надав до суду клопотання, в якому просив долучити відеоматеріали правопорушення та відмовити у задоволенні позовних вимог, своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2021 в м. Рубіжне Луганської області по вул. Східна, буд. 1, інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції Жаковим Романом Володимировичем було винесено постанову серії ДП18 від № 604982 у справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої вбачається, що водія ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 340 грн. Винесення вказаної постанови мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 29.06.2021, о 16-50 год., в м. Рубіжне Луганської області по вул. Східна, буд. 1, керуючи т/з PORCHE CAYENNE, номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено», а саме: здійснив обгін в зоні дії дорожнього знаку, чим порушив п. 8.4 (в) ПДР.

В графі 7 постанови «до постанови додається» зазначено, що до неї додається відеозапис з 5/к ВВ0115 (DSJX300115) відеореєстратор «Xiomi» .

Суд звертає увагу на те, що справа про адміністративне правопорушення, в якій винесена оскаржувана постанова, згідно тексту вищевказаної постанови, була розглянута безпосередньо на місці вчинення правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідає чинній на час складення постанови редакції ч. 2, 4 ,5 ст.258 КУпАП.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступне.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 8.4 (в) Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи: заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) поліція може застосовувати такі превентивні заходи: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд;4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; 7) проникнення до житла чи іншого володіння особи; 8) перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; 9) застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; 10) перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; 11) поліцейське піклування.

Відповідно до ст. 40 Закону № 580-VIII поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (положення статей 72, 75,76 КАС України).

Відповідно до ч. 1, 4 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Статтею 74 КАС України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В оскаржуваній постанові зазначено, що до неї додається відео з нагрудної камери, отже наданий відеозапис може слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КАС України.

Таким чином, суд приймає до уваги відеозапис процедури розгляду справи за ч. 2 ст. 122 КУпАП та вважає його належним та допустимим з огляду на вимоги КАС України.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 29.06.2021, керуючи транспортним засобом із другорядної дороги, виїхав на трасу Т-13-02, рухаючись з дозволеною швидкістю по трасі Т-13-02 за відсутності заборонного знака 3.25 «Обгін заборонений», здійснив законний обгін автомобіля патрульної поліції, після чого був зупинений інспектором патрульної поліції. Інспектор патрульної поліції обґрунтував зупинку тим, що позивач нібито здійснив обгін під знаком 3.25 «Обгін заборонений», після чого як доказ йому було показано відео, де автомобіль патрульної поліції по трасі Т-13-02 проїжджає знак 3.25 «Обгін заборонений», після чого проїжджає перехрестя, з якого він виїхав на трасу Т-13-02 і лише через 2-3 хвилини на відео помітно його обгін. Отже, на відео зафіксовано, що перехрестя, з якого позивач виїхав на трасу Т-13-02 знаходиться після знаку 3.25 «Обгін заборонений», чим припиняє дію знаку і виключає його вину. Інспектор патрульної поліції не надав жодних доказів того, що він їхав під знаком 3.25 «Обгін заборонений» на трасі Т- 13-02.

З відтворених відеозаписів, зокрема з відеозапису 5/к ВВ0115 (DSJX300115) відеореєстратор «Xiomi» вбачається, що позивач ОСОБА_1 , рухаючись по вул. Східна, буд. 1 в м. Рубіжне Луганської області дійсно вбачається той факт, що позивач не виконав вимоги дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено», оскільки перехрестя, з якого він виїхав на трасу Т-13-02 взагалі відсутні.

Крім того, суд звертає увагу на те, що п. 33 дорожні знаки 1. Попереджувальні знаки 1.21-1.23-4 на спірній ділянці дороги також відсутні, що підтверджується вищевказаним відеозаписом, тобто позивач мав виконувати вимоги дорожнього знаку 3.25 «Обгін заборонено». Отже, належних та допустимих доказів правомірності своїх дій позивачем ОСОБА_1 суду не надано.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Оцінюючи правомірність дій відповідача, суд приходить до висновку, що під час розгляду адміністративної справи відносно ОСОБА_1 відповідачем був встановлений факт вчинення адміністративного правопорушення, встановлено, що це правопорушення скоїв позивач і він підлягає адміністративній відповідальності, з урахуванням встановлених обставин справи винесено постанову, якою накладено на останнього штраф в розмірі 340 грн. у відповідності до вимог ч. 1 ст.122 КУпАП.

Оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що відповідач виконав свій процесуальний обов`язок, передбачений ч. 2 ст. 77 КАС України, та надав суду докази того, що позивач дійсно скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України, та докази правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України суд враховує наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст.161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ.

За статтями 1, 2 Закону № 3674-VІ судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина друга статті 3 Закону № 3674-VІ містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 цього Закону - перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг тощо, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 4 цього ж Закону за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Такий правовий висновок щодо необхідності сплати судового збору у справах цієї категорії викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17.

З позовної заяви вбачається, що позивачем при зверненні до суду додано до позовної заяви документ, який підтверджує сплату судового збору в розмірі 454 грн., відповідно до квитанції № 0.0. від 05.07.2021.

Таким чином, оскільки судом у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю, в той час як відповідач не заявив про наявність у нього судових витрат, судові витрати, які підлягають розподілу у цій справі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 21, 73-77, 139, 194, 229, 241-246, 286, 292-293, 295, 297 КАС України, суд -

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , орган видачі 4439, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону УПП в Луганській області Департаменту патрульної поліції Жакова Романа Володимировича (місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Штейгерська, буд. 8) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 від № 604982 від 29.06.2021 та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя І. О. Юзефович