Справа № 580/2300/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-09-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2300/21 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітета Золотоніської міської ради Черкаської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітета Золотоніської міської ради Черкаської області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітета Золотоніської міської ради Черкаської області (далі - відповідач, УПСЗН виконкому Золотоніської міськради) про визнання протиправною відмову у встановленні статуса члена сім`ї померлого ветерана війни та видачі відповідного посвідчення і зобов`язання встановити відповідний статус та видати посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у встановленні статуса члена сім`ї померлого ветерана війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки її чоловік на момент смерті мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни, а його смерть пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період проходження військової служби.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації наслідків аварії, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивачка та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який зареєстровано 19 травня 1979 року.

За життя ОСОБА_2 був особою, якій встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи через захворювання, отримане в зв`язку з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням та експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії №28- 32-19 від 25 травня 2021 року №84.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

06 квітня 2021 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання їй статуса члена родини померлого (загиблого) ветерана війни та видати відповідне посвідчення.

Відповідач листом від 07 квітня 2021 року повідомив позивача про те, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме статті 7, 10 вказаного закону на дані правовідносини не поширюються.

Уважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюють свою дію на осіб, які є членами сім`ї осіб, які отримали статус особи з інвалідністю внаслідок війни.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України №3551-ХІІ).

Згідно з преамбулою цього Закону він визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до статті 4 Закону України №3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Як передбачено пунктами 1 та 9 частини 2 статті 7 Закону України №3551-ХІІ, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

- військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

- осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 20-рп/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України №3551-ХІІвизначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлений Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, яке затверджене постановою Кабінета Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Положення).

Згідно з пунктом 2 цього Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України №3551-ХІІ, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення передбачено, що: учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій»; особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - інвалід»; учасникам війни (стаття 9 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник війни».

Пунктом 4 Положення передбачено, що особам, на яких поширюється чинність Закону України №3551-ХІІ (стаття 10 зазначеного Закону), видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Разом з цим, частиною 1 статті 10 Закону України №3551-ХІІ передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісті) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Тобто, положення Закону України №3551-ХІІ поширюється і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Ураховуючи зазначене, а також, що експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України та Міністерства надзвичайних ситуацій України від 01 березня 2021 року №4148 встановлено причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а згідно посвідчення померлий був особою з інвалідністю ІІІ групи та мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, колегія суддів приходить до висновку, що позивач у відповідності до вимог статті 10 Закону України №3551-ХІІ має право на встановлення статуса та отримання посвідчення члена сім`ї загиблої особи з інвалідністю внаслідок війни, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітета Золотоніської міської ради Черкаської області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька