Справа № 380/5977/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5977/21 пров. № А/857/11692/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Кухтея Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Лунь З.І.), ухвалене у письмовому провадженні в м.Львові 25 травня 2021 року у справі № 380/5977/21 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Бориславського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

15.04.2021 ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Бориславського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області, просила: визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу Бориспільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області (відповідь №4616-103/4616.1-21 від 13.03.2021) в обміні, оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Бориспільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області обміняти, оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі №380/5977/21 в задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що УНЗР присвоєно позивачці 29.05.2015 у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2015, відповідно до заяви-анкети, поданої до Печерського РВ ГУДМС України у м. Києві від 05.05.2015 та вказав, що покликання позивачки на її небажання присвоєння їй унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу її відмови в отриманні паспорта у вигляді ID-картки, є безпідставним, оскільки даний номер є незмінним та вже присвоєний при оформленні позивачці паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Суд першої інстанції зазначив, що постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 за №806/3265/17 стосується інших правовідносин, а саме, що при прийнятті рішення суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у формі книжечки виключно з огляду на її релігійні переконання. Суд першої інстанції вказав, що покликання позивачки лише на той факт, що вона є православною віруючою, що спричинило неприйняття оформлення їй паспорта у формі ID-картки, є недостатнім та необґрунтованим.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що органи влади не мають право змушувати позивача подавати ті чи інші документи або примушувати здійснювати ті чи інші дії. Скаржник вказує, що органи ГУ ДМС України у Львівській області в оскаржуваній відповіді не посилались на отримання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, як на підставу у відмові оформити паспорт громадянина України зразка 1994 року. Скаржник вважає, що обставини щодо присвоєння УНЗР виходять за межі позовних вимог та не були підставою для оскаржуваних дій суб`єкта владних повноважень. Вказує, що вимагала обміну, оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року в органах ДМС України у Львівській області з причини того, що не бажала внесення персональної та біометричної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру саме при оформленні паспорта громадянина України.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), в силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуваного рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, 23.02.2021 ОСОБА_1 звернулась у Бориславський міський відділ ДМС України у Львівській області із заявою встановленого зразка про видачу паспорта у зв`язку із вступом у шлюб та зміною прізвища.

Одночасно ОСОБА_1 подала заяву довільної форми у якій зазначила, що не надає згоду на збір і обробку персональних даних, категорично забороняє передачу будь-яких даних про себе до ЄДДР, забороняє формування УНЗР, забороняє використання будь-яких засобів ЄДДР. Просила оформити та видати новий паспорт громадянина України у вигляді книжечки замість паспорта, що підлягає обміну, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Просила розглянути заяву по суті та прийняти по такій однозначне рішення.

Листом від 13.03.2021 Бориславський міський відділ ДМС України у Львівській області повідомив ОСОБА_1 , що відсутні підстави для оформлення та видачу їй паспорта громадянина України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Листом ГУ ДМС України у Львівській області від 18.03.2021 поінформовано ОСОБА_1 про те, що паспорт громадянина України у формі книжечки може бути виданий за рішенням суду.

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про громадянство України» документом, що підтверджує громадянство України, є паспорт громадянина України.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, згідно з пунктами 2 та 3 якого, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни запровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 13 Положення про паспорт громадянина України встановлено, що для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.

З 06.12.2012 набрав чинності Закон України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 № 5492-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 5492-VI) яким визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Частиною 1 статті 4 Закону №5492-VI встановлено, що Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №5492-VI внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і оформлення такого передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» від 14.07.2016 № 1474-VIII, який набрав чинності з 1 жовтня 2016 року, (далі - Закон № 1474-VIII) статтю 13 Закону № 5492-VI доповнено частиною 3 наступного змісту: «Паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій. Посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідчення водія не містять безконтактного електронного носія.».

Також Законом № 1474-VIII частину 2 статті 21 Закону № 5492-VI викладено в такій редакції: «Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.»

Згідно з частинами 1, 2, 4 та 5 статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Кабінету Міністрів України пунктом 7 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1474-VIII доручено у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затверджено зразок бланка, технічного опису та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Порядок № 302) паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Обмін паспорта здійснюється у разі зміни інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації) (підпункт 1 пункт 6 Порядку № 302).

Підпунктом 1 пункту 7 Порядку № 302 встановлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта особі, яка досягла 14-річного віку, здійснюються на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктами 14 та 32 Порядку № 302 закріплено перелік інформації про особу, на ім`я якої оформляється паспорт, яка вноситься до заяви-анкети, а також документи, які подає заявник для оформлення паспорта.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 302 керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які здійснюють функції з прийняття документів, оформлення заяв-анкет та видачі паспорта, і працівників, які здійснюють функції з оформлення паспорта (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).

Таким чином, реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 07 листопада 2018 року (справа №820/3327/16), від 29 листопада 2019 року у справі №260/1414/18, від 10 грудня 2020 року у справі №240/575/20.

Аналізуючи зміст заяви позивача від 23.02.2021, то така за формою і змістом відповідає вимогам до заяви-анкети, яка є підставою для вчинення територіальними органами і підрозділами ДМС відповідних дій/прийняття рішень щодо оформлення паспорта громадянина України встановленого зразка, така за суттю і формою є підставою для оформлення паспорта громадянина України, процедура якого визначена Постановою № 302. Така заява подавалась позивачем не в порядку Закону України «Про звернення громадян», а з метою надання адміністративних послуг, про що зазначає позивач.

В свою чергу, алгоритм дій органу, уповноваженого на розгляд заяв щодо оформлення та видачі паспорта, встановлено положеннями Закон № 5492-VI та Порядку №302.

Так, відповідно до пункту 24 Порядку № 302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.

У разі виявлення факту подання не всіх необхідних документів або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, територіальний орган ДМС/територіальний підрозділ ДМС, уповноважений суб`єкт інформує заявника про відмову в прийнятті документів із зазначенням підстав такої відмови. За бажанням заявника відмова надається в письмовому вигляді.

Згідно з частиною 7 статті 16 Закон № 5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо: 1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа; 2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті); 3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа; 4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа.

Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Вичерпний перелік підстав відмови територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС в оформленні або видачі паспорта закріплені також пунктом 100 Порядку №302.

Згідно з пунктом 101 Порядку №302 у рішенні про відмову в оформленні чи видачі паспорта, яке доводиться до відома заявника в порядку і строки, встановлені законодавством, зазначаються підстави відмови. У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого вручення заявнику.

З врахуванням вказаних законодавчих положень, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Бориславський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області належним способом не розглянув заяву від 23.02.2021, матеріали справи не містить результатів такого розгляду: підстави відмови в оформленні (видачі) паспорта, якщо такі наявні, повідомлення про оформлення або видачу паспорта за формою, вказаною у заяві.

Водночас, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 установлено, що: прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється; паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

В свою чергу, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1474-VIII до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.

Положення про паспорт (на яке позивач покликається як на одну з правових підстав для задоволення позовних вимог) прийнято на виконання вимог статті 5 Закону України від 8 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (який втратив чинність згідно із Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України»).

На підставі Положення про паспорт (у редакції Постанови Верховної Ради України від 2 вересня 1993 року №3423-ХІІ) Кабінет Міністрів України Постановою від 4 червня 1994 року № 353 (далі - Постанова №353) затвердив зразок бланка паспорта громадянина України. Вказану Постанову з прийняттям Постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №185 «Деякі питання виконання Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визнано такою, що втратила чинність.

Однак Постановою від 12 червня 2013 року № 415 уряд зупинив дію Постанови від 13 березня 2013 року № 185, заодно відновивши дію Постанови №353, якою було затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (зразка 1994 року).

При цьому, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №415 доручено Міністерству внутрішніх справ разом з Міністерством фінансів у тримісячний строк подати на затвердження єдині зразки бланків документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та порядки, що регламентують видачу, обмін, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Водночас, беручи до уваги суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема щодо відмови від обробки персональних даних, а також про те, що чинне законодавство (як-от Положення про паспорт) дозволяє отримати паспорт громадянина України у тому вигляді, як того просить позивач), а також наведене правове регулювання правовідносин, з яких виник цей спір, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам зразкової справи № 806/3265/17 (провадження №Пз/9901/2/18), у якій Велика Палата Верховного Суду раніше висловила правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звернення позивача до органів міграційної служби у Печерському районі м. Києва, з метою отримання адміністративної послуги з питань оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, та надання згоди на обробку персональних даних, присвоєння унікального номеру запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та взяття відбитків пальців, не є передбаченою частиною 7 статті 16 Закон № 5492-VI підставою для відмови заявникові у видачі документа. Крім того, вказана обставина не вказана відповідачем у листі-відповіді, наданій на заяву позивача щодо оформлення паспорта у формі книжечки.

З огляду на зазначене, зважаючи на мотиви Великої Палати Верховного Суду, а також на спосіб захисту, який визначив цей суд, коли ухвалював постанову від 19 вересня 2018 року у зразковій справі №806/3265/17, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу Бориспільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що використання позивачкою паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого позивачка надала згоду на обробку персональних даних та їй було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді картки жодним чином не порушує права позивачки та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що належним способом захисту є зобов`язаня Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Бориспільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області обміняти, оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 317 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Щодо судового збору, то відповідно до положень статті 139 КАС України слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на користь ОСОБА_2 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції №0.0.9.1 від 26.03.2021, та 1362 грн. (тисячу триста шістдесят дві гривні) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №0.0..1 від 15.06.2021.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі № 380/5977/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі Бориславського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу Бориспільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області в обміні, оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області в особі територіального підрозділу - Бориспільського міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівської області обміняти, оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (місце знаходження: вул.Січових Стрільців, 11, м.Львів, 79007, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви відповідно до квитанції №0.0.9.1 від 26.03.2021, та 1362 грн. (тисячу триста шістдесят дві гривні) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №0.0..1 від 15.06.2021.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
Р. В. Кухтей