Справа № 337/2121/21
Суддя: Салтан Л. Г.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

16.09.2021 ЄУН № 337/2121/21
Провадження № 2-а/337/32/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Шаповалової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжі справу у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (що мешкає: АДРЕСА_1 ) до інспектора Управління патрульної поліції в Донецькій області Породкина Олександра Ігоровича (Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова 86) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

19.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції України в Донецькій області Породкина О.І., в які просить визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень інспектора управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, сержанта поліції Породкина О.Г., 1 батальйону, 2 роти, пов`язані з притягненням позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП; постанову від 09.04.2021 року суб`єкта владних повноважень інспектора управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, сержанта поліції Породкина О.Г. «Про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП скасувати.

Вважає, що дана постанова має бути скасована, а провадження у справі закрито, оскільки він не скоював будь-якого правопорушення, а оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог закону: процес розгляду справи інспектором патрульної поліції не відповідав вимогам ст.279 КУпАП, обставини. передбачувані ст. 280 КукпАП не з`ясовувалися, право особи щодо отримання правової допомоги не роз`яснювалося взагалі. Розгляд адміністративної справи інспектором патрульної поліції носив формальний характер, переконання про винуватість позивача у скоєнні правопорушення була висловлена працівником поліції наперед, якби . інспектори поліції виконав вимоги закону, та він міг би надати докази на спростування ствердження відповідача щодо наявності в його діях складу адмінправопорушення: він міг би звернути увагу інспектора на необхідність складання адміністративного протоколу, на відсутність доказів щодо наявності маршрутного листа патрулювання, тощо. Відсутність у оскаржуваній постанові певної інформації виключає відсутність об`єктивних складових кваліфікуючих ознак та свідчить про протиправність дій відповідача. Крім того, відповідачем не доведена його вина у скоєнні адмінправопорушення.

Ухвалою від 20.04.2021 року за позовом відкрито провадження, визначено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.05.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому він просить у задоволенні вимог відмовити, посилаючись на законність своїх дій.

У судове засідання позивач не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином, надав суду заяву щодо розгляду справи у його відсутність, в якій просив позов задовольнити, оскільки з боку відповідача не надано доказів щодо розміщення знаку «545» перед 659 км автодороги Н-08, де він був зупинений. Під час судового провадження позивач суду пояснив, що правопорушення не вчиняв, оскільки дорожній знак « 5.45 "Населений пункт"; в зоні його зупинки не був встановлений , а тому зазначені обмеження не діють.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав відзив з додатками на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, що позовні вимоги позивача є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки останній не надав суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві, а доводи ґрунтуються на припущеннях, та повністю спростовуються даним відзивом з додатками.

Особливості розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ і, зокрема, справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, визначені параграфом 2 Глави 11 КАС України.

Відповідно до статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно ч.11 ст. 126 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої чи апеляційної інстанцій.

Відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, в тому числі оглянувши відео-фіксацію на носії інформації DVD-R диск, суд вважає, суд приходить до наступного :

Відповідно до частини першої статті 4 КАС України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною першою статті 19 вказаного кодексу, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За викладеного даний спір підлягає розгляду адміністративним судом та з огляду на положення ч. 3 ст. 30 КАС України розгляд даного спору має бути завершений загальним судом як адміністративним судом першої інстанції.

Згідно ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 287 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, щодо якої її винесено.

Згідно ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Також слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 (http://www.revestr.court.gov.ua/Review/90073897) вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Судом встановлено, що під час несення служби відповідачем - інспектором управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, сержантом поліції Породкиним О.Г., 1 батальйону, 2 роти, на автомобільній дорозі загального користування державного значення Н-08 "Бориспіль - Дніпро - Запоріжжя - Маріуполь" на 680 км (а саме 679 км 263 м - населений пункт «Ксенівка») за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCamLTI 20/20 (серійний номер ТС000587) було виявлено порушення Правил дорожнього руху: водій транспортного засобу Jeep Patriot з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 111 (сто одинадцять) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 61 (шістдесят один) км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, після чого на підставі ст. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено.

Відповідачем, суб`єктом владних повноважень Департаменту патрульної поліції Національної поліції України прийнято постанову серії ЕАН № 4041400 від 09.04.2021 року про накладення па ОСОБА_2 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ст. 122 ч.4 КУпАП у розмірі 1700 грн.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст.77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

В даному випадку оскаржуваною постановою ЕАН №4041400 від 9 квітня 2021 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності на підставі ч.4 ст.122 КУпАП за перевищення швидкості в населеному пункті с.Ксенівка (автодорога Н-08 679/263м) на 61 км/год.

Відповідно до наведеної вище правової норми перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п.12.4 ПДР, на який посилається відповідач інспектор 1 батальйону роти №2 УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Породкин О.І., у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Як вбачається з матеріалів справи, наведене в оскаржуваній постанові адміністративне правопорушення зафіксовано інспектором поліції Породкиним О.І. лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 ( серійний номер ТС 000587), підтверджено відеозаписом, фотофайлами із лазерного вимірювача швидкості, розташування екіпажу під час фіксування правопорушення, на яких зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 111 км/год.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18780, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 21.05.2020 та чинного до 21.05.2021, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобівTruCam LTI 20/20 № ТС000587 (яким здійснювалась Фіксація швидкості) є придатним до застосування.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо притягнення до відповідальності, позивач під час спілкування з інспектором поліції категорично спростовував свою провину, посилаючись на відсутність встановлення знаку «5.45 "Населений пункт".

Пункт 1.10 ПДР визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункту", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункту".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Диспозицією ч. 4ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Судом встановлено, та матеріали справи на підтвердження обставин вчинення правопорушення п. 12.4 Правил дорожнього руху не містять відомостей стосовно того, що в зоні фіксації вимірювачем TruCam LTІ 20/20 № ТС 000587 09.04. на автодорозі Н-08 Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками: 5.45 "Населений пункт"; 5.46 "Кінець населеного пункту» .

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України більш ніж на 50 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «5.45 населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС000587.

Дослідивши долучені відповідачем фотознімки та відеофіксацію приладу TruCam LTІ 20/20 № ТС000549, судом встановлено, що вказані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в районі 679 км зазначеної автодороги.

Відтак, відповідач в особі працівника патрульної поліції який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Разом з тим, як вбачається з відповіді ДП «Донецький облавтодор» філії «АВТОДОР №4», фактично на Н-08 Бориспіль Дніпро-Запоріжжя (через м.Кременчук) Маріупль дорожні знаки в районі с.Ксенівка Нікопольского району Донецької області розміщені на 681км+000 праворуч та 682+000 км. ліворуч., що спростовує доводи відповідача щодо наявності та дії дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» в районі 679 км автодороги Н-08.

На підставі викладеного, суд вважає, що за таких обставин, винесена відносно ОСОБА_1 постанова про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. за ст. 122 ч.4 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Керуючись ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (що мешкає: АДРЕСА_1 ) до інспектора Управління патрульної поліції в Донецькій області Породкина Олександра Ігоровича (Донецька область, м.Маріуполь, пр.Нахімова 86), про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності -задовольнити.

Постанову інспектора поліції Управління патрульної поліції в Донецькій областіГрецова Сергія Володимировича серія ЕАН № 4041400 від 09.04.2021 р. про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП України та накладення штрафу у розмірі 1700 грн- скасувати.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 4 ст.122 КУпАП закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з його постановлення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлений 16 вересня 2021 року

Суддя: