Справа № 640/11551/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2021 року м. Київ № 640/11551/20
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРППОУ НОМЕР_3 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо невиплат ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 жовтня 2019 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 жовтня 2019 року.

Ухвалою суду від 02 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (суддя Васильченко І.П).

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2020 року, на підставі розпорядження керівника апарату суду №773 від 26.10.2020 року, справу розподілено для розгляду судді Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.10.2020 прийнято справу №640/11551/20 до свого провадження та вирішено, що справа буде розглядатись суддею Вєкуа Н.Г. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач протиправно не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Позивач наголошує, що правова позиція з даних правовідносин була висловлена Верховним Судом у рішенні про зразковій справі від 16.05.2019 №620/4218/18.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію додаткові відпустки, передбачені пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», військовослужбовцям не надаються.

Також відповідачем подано клопотання про залишення позову без розгляд, яке мотивовано тим, що позивач повинен був дізнатися про порушення, на його думку, своїх прав, свобод чи інтересів у день звільнення з військової служби в запас 21 жовтня 2019 року та міг звернутися до суду до 21 листопада 2019 року (місячний термін), або до 21 квітня 2020 року (шестимісячний строк), тобто позивачем пропущеного строк позовної давності.

Проаналізувавши доводи, наведені в клопотанні про залишення позову без розгляду та дослідивши матеріали адміністративної справи, суд зазначає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки позивач 30.03.2020 звертався до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, проте, листом від 15.04.2020 отримав відмову у виплаті компенсації, що власне і зумовило його звернення до суду з даним позовом. До суду позивач звернувся за допомогою засобів поштового зв`язку 22.05.2020, тобто, в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтею 122 КАС України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 .

Наказом Міністра оборони України від 30.09.2019 №97Рдск позивача було звільнено з військової служби у запас. Наказом командира військової частини НОМЕР_4 №229дск від 21.10.2019 позивач з 21.10.2019 був виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

30.03.2020 позивач звернувся з заявою до командира військової частини НОМЕР_4 з проханням підготувати наказ про виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 жовтня 2019 року.

Листом від 15.04.2020 року №222/4/691 військова частина НОМЕР_4 повідомила позивача, що оскільки його було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 з 21.10.2019 і до дня виключення зі списків частини із заявою про виплату компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-1019 роки позивач не звертався, правових підстав для виплати йому зазначеної компенсації не вбачається.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 жовтня 2019 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі (далі - Закон).

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У даному випадку спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку зі звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 цього Закону у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому, суд звертає увагу, що вказана стаття не передбачає обов`язку подання військовослужбовцем заяви про виплату такої компенсації, а остання виплачується за рішення відповідного органу в разі звільнення військовослужбовця.

Зважаючи на викладене, суд не враховує доводи відповідача про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки. При цьому суд зазначає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізоване в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності , передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/19).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при звільненні з військової служби у ОСОБА_1 виникло право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 та з усіх видів забезпечення 21.10.2019, то виплата позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2015 - 2019 роки повинна здійснюватися, виходячи з грошового забезпечення станом на 21.10.2019, оскільки відповідно до ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно абзацу другого частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях позивачів - учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності, Героїв України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Судом встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, відповідно звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позивачем не надано доказів понесення ним інших судових витрат, судові витрати присудженню на користь позивача не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_4 щодо невиплат ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 жовтня 2019 року.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 21 жовтня 2019 року.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.
Суддя Вєкуа Н.Г.