Справа № 540/330/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/330/21

Головуючий І інстанції Попов В.Ф.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року (м.Херсон, дата складання повного тексту рішення - 12.03.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання відповіді неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури, в якому просив суд:

- визнати неправомірними відповіді відповідача від 23.10.2020р. №09/1-р, від 09.11.2020р. №35-2158-20, від 17.12.2020р. №09/1-369-20, від 04.01.2021р. №09/1-369-20;

- зобов`язати Херсонську обласну прокуратуру розглянути та надати обґрунтовані відповіді на кожне з питань, які викладених у його зверненні від 15.10.2020р. та у повторному зверненні від 26.11.2020р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем 15.10.2020р. до прокуратури було подано звернення, у якому, згідно зі ст.40 Конституції України, повідомлено про неналежне виконання службових обов`язків посадовими особами прокуратури Херсонської області, а саме, про системні порушення посадовими особами вимог ст.126, ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129, 129-1 Конституції України, та про умисне невиконання ними судових рішень, ухвалених іменем України. У зв`язку із ненаданням відповіді на звернення від 15.10.2020р., позивачем 26.11.2020р. було подано повторне звернення. Однак, відповідач так і не надав обґрунтованої відповіді по жодному із питань, порушених у вказаних зверненнях, у т.ч. і на питання про причини умисної та невиправданої тяганини у справі.

Відповідач подав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, ОСОБА_1 13.04.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.03.2021р. та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

27.04.2021р. матеріали справи, разом із апеляційною скаргою позивача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.05.2021р. дану апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

12.07.2021р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач мотивовано заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

У відповіді на відзив, що надійшла на адресу суду 05.08.2021р., позивач мотивовано підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15.10.2020р. позивач - ОСОБА_1 подав звернення до прокуратури Херсонської області, в якому зазначив про системні порушення посадовими особами прокуратури вимог КПК України, ст.ст.126,124,129,129-1 Конституції України у кримінальному провадженні №0000024 від 06.02.2015р., по якому скасовано 8 (вісім) незаконних постанов про закриття кримінального провадження, що, на його думку, свідчить про упередженість та неефективність досудового слідства та наявність підстав для дисциплінарного провадження щодо працівників прокуратури.

Так, у цьому зверненні позивач просив наступне:

- вжити невідкладних заходів щодо виконання службовими особами прокуратури Херсонської області ст.129-1 Конституції України, а саме: беззастережне виконання судових рішень ухвалених іменем України у кримінальному провадженні №0000024;

- призначити службове розслідування, за наслідками умисного невиконання уповноваженими службовими особами прокуратури Херсонської області судових рішень ухвалених іменем України;

- призначити службове розслідування за фактами порушення прокурором прав осіб та вимог закону;

- повідомити про причини невиправданої тяганини та умисного затягування досудового розслідування протягом шести років, у справі з формальним складом злочину, яка не є складною;

- повідомити про результат розгляду звернення у строки встановлені ст.20 Законом України «Про звернення громадян».

Згадане вище звернення отримано прокуратурою Херсонської області 22.10.2020р.

У зв`язку з неотриманням відповіді на звернення, позивачем подано повторне звернення від 26.11.2020р., в якому просив:

- у зв`язку з відсутністю підстав, що потребують додаткового вивчення невідкладно, пізніше п`ятнадцяти днів надати відповідь на звернення від 15.10.2020р., та надати відповідь на повторне звернення;

- повідомити про причини з яких посадовими особами Херсонської місцевої прокуратури не надано відповіді на звернення від 15.10.2020р.;

- у зв`язку з умисними порушеннями службовими особами прокуратури Херсонської області вимог ст.129-1 Конституції України, не виконанням судових рішень ухвалених іменем України в інтересах третіх осіб, у кримінальному провадженні №0000024, ініціювати питання про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом умисного невиконання судового рішення службовою особою, що займає відповідальне становище, згідно з ч.3 ст.382 КК України;

- призначити службове розслідування, за наслідками умисного невиконання уповноваженими службовими особами прокуратури Херсонської області судових рішень ухвалених іменем України.

Також, одночасно ОСОБА_1 просив повідомити йому прізвище процесуального керівника та слідчого у вказаному кримінальному провадженні, причини умисного невиконання судових рішень Іменем України, а також причини невиправдано тривалого досудового розслідування у справі із формальним складом злочину.

27.11.2020р. зазначене звернення було отримано Херсонською обласною прокуратурою.

29.12.2020р. обласною прокуратурою надано відповідь на вказане звернення позивача від 15.10.2020р., яке датоване 23.10.2020р. за №09/1-р, відповідно до якого, це звернення ОСОБА_1 направлено керівнику Херсонської місцевої прокуратури, яка безпосередньо здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000024, щодо якого поставлені питання у даному зверненні.

Одночасно, позивачу було роз`яснено порядок оскарження фактів недотримання строків розслідування слідчим, прокурором під час досудового розслідування та порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорів, а також запропоновано, за наявності підстав, самостійно звернутись із дисциплінарною скаргою до кадрової комісії прокуратури.

09.11.2020р. Херсонською місцевою прокуратурою на вказане звернення позивача від 15.10.2020р. (Херсонською обласною прокуратурою) також надано відповідь №35-2158-20 щодо здійснення процесуального керівництва місцевою прокуратурою у кримінальному провадженні №0000024.

У даній відповіді, зокрема, зазначено про рух справи, орган та посадових осіб які проводили досудове слідство, прийняті процесуальні рішення та порядок їх оскарження.

17.12.2020р. відповідач надав відповідь №09/1-369-20 на звернення позивача від 26.11.2020р., в якому повідомлено про рух справи у кримінальному провадженні №0000024, орган та посадових осіб що проводять досудове слідство, а також процесуальних керівників - прокурорів Херсонської місцевої прокуратури. Крім того, у відповіді зазначено про відсутність підстав для надання Херсонською обласною прокуратурою вказівок по кримінальному провадженню та заборону втручання чи іншого впливу на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво передбачену Законом України «Про прокуратуру». Також, позивачу було роз`яснено порядок оскарження рішень дій слідчого та прокурора, які можуть бути оскарженні на стадії досудового розслідування, передбачений ст.ст.303-307 КПК України.

04.01.2021р. обласною прокуратурою надано додаткову відповідь №09/1-369-20 на звернення ОСОБА_1 стосовно можливих неправомірних дій працівників Херсонської обласної прокуратури, стану досудового розслідування у кримінальних провадженнях та повідомлено, що за фактами невиконання службовими особами прокуратури Херсонської області судових рішень до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості №0000070 за ч.3 ст.382 КК України.

Усі вищенаведені відповіді на звернення позивач вважає неправомірними і такими, що надані з порушенням чинного законодавства, що і стало підставою для його звернення до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд 1-ї інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог та, як наслідок, відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ст.40 Конституції України, всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів безпосередньо врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02.10.1996р. №393/96-ВР.

Так, як передбачено приписами ч.1 ст.1 вказаного Закону №393/96-ВР, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням стосовно реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі ст.3 цього Закону, «заявою» (клопотанням) вважається звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України та депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 5 Закону №393/96-ВР визначено, що «звернення» адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.7 Закону №393/96-ВР, звернення, оформлені належним чином та подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

За правилами ст.19 Закону №393/96-ВР, органи державної влади та місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги та суть прийнятого рішення;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

У свою чергу, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ч.1 ст.18 Закону №393/96-ВР).

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм Закону №393/96-ВР свідчить, що в разі надходження до органу державної влади «звернення» чи скарги такий орган повинен об`єктивно, всебічно та вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав громадянина, який звернувся із заявою чи скаргою, та письмово повідомити його про результати перевірки звернення і суть прийнятого рішення.

Так, зі змісту заявлених позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, слідує, що предметом оскарження за даним адміністративним позовом фактично є неналежний розгляд звернень від 15.10.2020р. та від 26.11.2020р.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач не є учасником зазначеного у зверненні кримінального провадження (№0000024) по якому, на його думку, було допущено порушення процесуального законодавства, він не зазначає себе як адвоката чи представника якого-небудь учасника цього кримінального провадження, а визначає свій статус при поданні заяв та у даній справі, саме як громадянина, який має право на подання звернення відповідно до Закону №393/96-ВР та вимагає його розгляду відповідно до зазначеного Закону. Тобто, в даному випадку, позивач у своїх зверненнях не посилається на порушення своїх особистих прав, які підлягають захисту та поновленню суб`єктом, до якого направлено це звернення.

Як встановлено з матеріалів справи та вже було зазначено вище, 15.10.2020р. ОСОБА_1 подав до прокуратури Херсонської області «звернення», в якому просив вжити невідкладних заходів щодо виконання службовими особами прокуратури Херсонської області вимог ст.129-1 Конституції України (а саме виконання судових рішень ухвалених іменем України у кримінальному провадженні №0000024), а також повідомити його про причини умисного затягування досудового розслідування протягом 6 років.

Окрім того, позивач також просив призначити службове розслідування, за наслідками невиконання службовими особами прокуратури Херсонської області судових рішень ухвалених іменем України.

Наявність підстав для проведення перевірки законності дій, позивач пов`язував із системним порушенням посадовими особами прокуратури положень КПК України, ст.ст.126,124,129 та 129-1 Конституції України у кримінальному провадженні №0000024, по якому скасовано 8 постанов про закриття кримінального провадження, що, на переконання позивача, свідчить про упередженість та неефективність досудового слідства та наявність підстав для дисциплінарного провадження щодо працівників прокуратури.

Далі, як свідчать матеріали справи, у зв`язку з неотриманням відповіді на своє звернення, позивачем було подано повторне звернення від 26.11.2020р., в якому, останній просив невідкладно надати відповідь на своє первісне звернення від 15.10.2020р., та надати відповідь на повторне звернення. Зокрема, позивач також ще просив ініціювати питання про внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом умисного невиконання судового рішення службовою особою, що займає відповідальне становище, за ч.3 ст.382 КК України, та призначити службове розслідування, за наслідками умисного невиконання судових рішень ухвалених іменем України.

Проаналізувавши зміст поставлених позивачем у своїх зверненнях питань та зміст відповідей, наданих Херсонською обласною прокуратурою та Херсонською місцевою прокуратурою, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що відповідачами, в даному випадку, було у повному обсязі розглянуто обидва звернення позивача від 15.10.2020р. і 26.11.2020р., а письмові відповіді на них є мотивованими, вичерпними та наданими з дотриманням усіх вимог, передбачених ст.19 Закону України №393/96-ВР.

При цьому, одночасно варто наголосити на тому, що незгода позивача ОСОБА_1 зі змістом відповідей та наданою відповідачами інформацією, є його суб`єктивним сприйняттям.

Крім того, слід зазначити й про те, що згідно з ч.1 ст.1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України (ст.24 цього Кодексу).

Порядок же оскарження рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено у параграфі 1 глави 26 КПК України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.05.2001р. №6-рп/2001 зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії або бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

У рішенні від 14.12.2011р. №19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому, перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність цих суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Так, як слідує зі змісту звернень позивача та відповідей відповідачів на них, учасники згаданого вище кримінального провадження вже скористались таким правом і це було предметом розгляду в судах загальної юрисдикції.

Також, як видно з матеріалів справи, Херсонською обласною прокуратурою було повідомлено позивача про те, що за фактами невиконання службовими особами прокуратури Херсонської області судових рішень до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про порушення кримінального провадження за ч.3 ст.382 КК України, що, в свою чергу, свідчить про врахування звернень, раніше поданих з питань, які є предметом розгляду і у цій справі.

У той же час, необхідно зазначити ще й про те, що приписами п.8 ч.1 ст.11 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що керівник обласної прокуратури у встановленому порядку та на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування його на посаді прокурора.

За змістом ст.45 цього Закону, рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому КПК України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Разом із тим, дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом (ч.1 ст.44 Закону України «Про прокуратуру»).

«Порядком розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження» (затв. наказом Генерального прокурора України від 04.11.2019р. за №266) визначено, що органом, який здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних) прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур та військових прокуратур, - є кадрова комісія, утворена відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №266 передбачено те, що за результатами перевірки член кадрової комісії готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член кадрової комісії встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також «пропозиція» члена кадрової комісії стосовно конкретного виду дисциплінарного стягнення.

У відповідності до п.15 розділу ІІІ Порядку №266, після розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, за результатами дисциплінарного провадження кадрова комісія приймає одне з таких рішень:

- про накладення дисциплінарного стягнення;

- про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора;

- про закриття дисциплінарного провадження.

Копія рішення кадрової комісії вручається прокурору, стосовно якого воно прийнято, або протягом семи робочих днів надсилається йому поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. У цей же строк копія рішення надсилається керівнику органу прокуратури, у якому прокурор, стосовно якого воно прийнято, обіймає посаду (п.26 розділу ІІІ Порядку №266).

Як встановлено судами обох інстанцій, у всіх відповідях Херсонської обласної прокуратури, позивачу було роз`яснено порядок притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності та можливість самостійного звернення із дисциплінарною скаргою до кадрової комісії.

Також, слід наголосити й на тому, що у цих відповідях прокуратурою, зокрема, було звернуто увагу позивача і на те, що рішення, дії або бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому КПК України. А вже якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

На переконання судової колегії, зміст звернень позивача свідчить про те, що основною їх метою фактично було прохання (вимога) притягнути прокурорів до дисциплінарної відповідальності, що, у свою чергу, не відноситься до компетенції керівника обласної прокуратури, а Закон України «Про прокуратуру» та Порядок №266, не містять визначення обов`язку прокурора відповідного рівня надіслати таку «скаргу» до кадрової комісії, що містить повідомлення про порушення в межах кримінального процесу, без належного їх оскарження в порядку, визначеному КПК України, та без встановлення фактів порушення прокурорами прав осіб або вимог закону.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає вірним та обґрунтованим висновки суду першої інстанції стосовно відсутності правових підстав для визнання спірних відповідей незаконними чи протиправними, оскільки на усі порушені у цих зверненнях питання заявнику були надані мотивовані та вичерпні відповіді (роз`яснення).

Решта доводів апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Однак, варто звернути увагу на те, що твердження позивача щодо порушення його прав також мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях та суб`єктивній думці останнього.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13.09.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко