Справа № 640/11384/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження заяви суддів Файдюка Віталія Васильовича та Мєзєнцева Євгена Ігоровича про самовідвід у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягає у не виконанні приписів абз. 3 п. 7 розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5, під час реєстрації 17 березня 2021 року в автоматизованій системи виконавчого провадження виконавчого листа №826/13688/17, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 11 березня 2021 року;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внести до автоматизованої системи виконавчого провадження скановану копію виконавчого листа №826/13688/17, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 11 березня 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка полягає у не виконанні приписів абз. 2 п. 2 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5, та не внесення до автоматизованої системи виконавчого провадження, зокрема, сканованої копії заяви ОСОБА_1 від 06 березня 2021 року про примусове виконання рішення;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України внести до автоматизованої системи виконавчого провадження скановану копію заяви ОСОБА_1 від 06 березня 2021 року про примусове виконання рішення, відповідно до вимог абз. 2 п. 2 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5;

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни, яка полягає у не зазначені у постанові від 19 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64866611 розміру виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України привести п. 3 резолютивної частини постанови від 19 березня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №64866611 у відповідність до вимог положень абз. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 8 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 12 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №64866611.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни від 12 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №64866611.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження на 12 серпня 2021 року.

Разом з тим, 04 серпня 2021 року Міністерством юстиції України до Окружного адміністративного суду міста Києва також було подано апеляційну скаргу на рішення від 06 липня 2021 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року у зв`язку з несплатою судового збору було залишено без руху та встановлено апелянту п`ятиденний строк з дня вручення даної ухвали протягом якого мають бути усунуті недоліки апеляційної скарги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження на 14 вересня 2021 року.

10 вересня 2021 року через канцелярію суду позивачем було подано заяву про відвід колегії суддів у складі головуючого судді В.В. Файдюка, суддів Г.В. Земляної, Є.І. Мєзєнцева.

Заява обґрунтована тим, що у позивача виникли сумніви у неупередженості суддів суду апеляційної інстанції при розгляді даної справи, оскільки дана колегія суддів надає відповідачу привілеї чи переваги:

- відповідач пропустив строк звернення до суду - суд цього не помічає;

- апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати - суд цього не помічає;

- відповідач не усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом - суд цього не помічає;

- суд вирішив розглянути справу № 640/11384/21 письмово (читай таємно), що свідчить про порушення права ОСОБА_1 бути повідомленим про дату, час та місце розгляду справи № 640/11384/21 відповідно до вимог статті 268 КАС України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Файдюка В.В., суддів Земляної Г.В. та Мєзєнцева Є.І. залишено без задоволення.

Надалі суддями Файдюком В.В. та Мєзєнцевим Є.І. подано заяви про самовідвід.

Розглядаючи вказані заяви, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Слід зазначити, що питання про поновлення відповідачу пропущеного строку звернення до суду вирішувалося судом при відкритті провадження, однак, не було відображено в ухвалі про відкриття провадження. Між тим, дана обставина не спростовує того, що апелянтом було заявлено відповідне клопотання, а судом наведені в ньому причини визнані поважними, внаслідок чого власне і було винесено ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Щодо твердження позивача про те, що скарга підписана не уповноваженою особою, внаслідок чого суд мав повернути апеляційну скаргу особі, яка її подала, то слід зазначити, що статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, закріплений статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», яка визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Так, згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Приступа О.О. є підписантом Міністерства юстиції України та діє в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень.

Щодо твердження позивача про те, що відповідач невчасно усунув недоліки апеляційної скарги, то слід зазначити, що КАС України не передбачає такої підстави для повернення апеляційної скарги. Крім того, повернення апеляційної скарги у зв`язку з дводенним пропуском строку, встановленого для усунення недоліків скарги, було б надмірним формалізмом з боку суду та порушувало би право особи на доступ до правосуддя. Та, частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29). Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»). Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Щодо твердження позивача про те, що суд відмовився повідомити ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи № 640/11384/21 у порядку, передбаченому статтею 268 КАС України, та самоправно вирішив розглянути справу у письмовому провадженні, то слід зазначити, що призначення справи до розгляду у письмовому провадженні є безпосереднім правом суду, визначеним статтею 311 КАС України, та жодним чином не може свідчити про упередженість суддів. Окремо слід звернути увагу, що в суді першої інстанції розгляд даної справи також здійснювався у письмовому провадженні.

Крім того, у відповідності з вимогами статті 268 КАС України процесуальні документи направлялися позивачу на електронну пошту, вказану ним в апеляційній скарзі.

У зв`язку з наведеним колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про відвід колегії суддів з огляду на те, що не можуть бути підставами для відводу заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Разом з тим, суд який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» (ч. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Ця норма узгоджується зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Приписами пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (Схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23) визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (справа Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) п. 98).

Пунктом 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України" від 15 жовтня 2010 року визначено, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Інститут відводу судді від участі у розгляді конкретної справи покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес. Враховуючи, що існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр. Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумніви у його об`єктивності.

У пунктах 105, 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» зазначено, що у деяких випадках, коли може бути важко забезпечити докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді, вимога об`єктивної безсторонності забезпечує ще одну важливу гарантію (див. «Пуллар проти Сполученого Королівства», 10 червня 1996 року, § 32 , Звіти 1996-III).

У зв`язку з цим, навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, бо, іншими словами, «правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється». На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (див. «Де Куббер проти Бельгії», 26 жовтня 1984 року, § 26, Серія А, № 86).

Відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з цією нормою унеможливлюється участь судді у розгляді справи за наявними в учасника судового розгляду викликаного певними обставинами сумніву щодо його неупередженості, з огляду на що суддями Файдюком В.В. та Мєзєнцевим Є.І. заявлено самовідвід.

Беручи до уваги негативний настрій учасників процесу, недовіру позивача до суддів, виходячи з необхідності обов`язкового дотримання принципу неупередженості суддів при розгляді справи, з метою уникнення сумнівів сторін у неупередженості та об`єктивності суддів Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І. та забезпечення дотримання принципів адміністративного судочинства, недопущення виникнення сумнівів у правосудності рішення, колегія суддів дійшла висновку, що заява про самовідвід є обґрунтованою.

Отже, враховуючи наведене, з метою виключення будь-яких сумнівів у неупередженості та об`єктивності суддів Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І. та забезпечення дотримання положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду, принципів адміністративного судочинства, заяви суддів підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40, 236, 243, 248, 310, 321 КАС України суд,

У Х В А Л И В :

Заяви суддів Файдюка Віталія Васильовича та Мєзєнцева Євгена Ігоровича про самовідвід - задовольнити.

Відвести суддів Файдюка Віталія Васильовича та Мєзєнцева Євгена Ігоровича від розгляду справи № 640/11384/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити дії.

Передати справу для визначення іншого складу суду в порядку, встановленому ч. 1 статті 31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев