Справа № 160/2532/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-08-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2021 року м. Дніпросправа № 160/2532/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 (головуючий суддя Озерянська С.І.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.08.2019 № за платежем податок на додану вартість, яким донараховано 58859,00 грн. податкового зобов`язання з податку на додану вартість та застосовано штрафні санкції у розмірі 14714,75 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.08.2019 № за платежем податок на додану вартість, яким нарахований штраф у розмірі 29 429,50 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.08.2019 № за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, яким донараховано 6141,92 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 1535,48 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.08.2019 № за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, яким донараховано 73703,07 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 18425,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на безпідставність висновків контролюючого органу щодо завищення витрат та заниження оподаткованого доходу, протягом перевіряємого періоду. Позивач наголошує на тому, що здійснював господарську діяльність виключно в межах правового поля, що підтверджується первинною документацією, в свою чергу, висновки податкового органу ґрунтуються на припущеннях та помилковому трактуванні приписів законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за результатами проведеної перевірки контролюючим органом виявлено безпідставне формування витрат по непідтвердженим господарським відносинам, а також щодо операцій, які не мають відношення до господарської діяльності позивача та протиправне заниження доходу, шляхом не відображення надходження коштів від оподаткованої операції. Відповідач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення про донарахування податкових зобов`язань є такими, що прийняті на підставі, в порядку та у спосіб, що передбачені діючим законодавством.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Відповідачем подано клопотання щодо заміни відповідача у справі - Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ () у дані справі.

Судом апеляційної інстанції клопотання задоволено, здійснено заміну відповідача на Головне управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремлений підрозділ ().

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 23.11.2006 перебуває на обліку у Жовтоводській ДПІ Кам`янського управління ГУ ДФС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску.

В період з 01.01.2016 по 30.06.2017 позивач здійснював діяльність на спрощеній системі оподаткування, а починаючи з 01.07.2017 по 31.12.2018 здійснює діяльність на загальній системі оподаткування.

В період з 24.06.2019 по 08.07.2019 посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2018.

За результатами проведеної перевірки складено Акт №40841/04-36-13-05/ НОМЕР_1 від 22.07.2019.

За даними акту перевірки, у періоді, що перевірявся, позивач здійснював підприємницьку діяльність (виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання; здавання в оренду й експлуатацію позиченого нерухомого майна; неспеціалізована оптова торгівля) за спрощеною системою оподаткування з 01.01.2016 по 30.06.2017 та за загальною системою оподаткування з 01.07.2017 по 31.12.2018.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного у додатках Ф2 до податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2017 та 2018 роки встановлено її заниження у загальному розмірі 409 461,48 грн., у тому числі:

за 2017 рік - 202 025,83 грн.;

за 2018 рік -207 435,65 грн., за рахунок заниження загального оподатковуваного доходу на 202 025,83 грн. за липень 2017 року.

Згідно з випискою банку про рух грошових коштів за липень-вересень 2017 року по рахунку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» встановлено надходження коштів від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у загальному розмірі 242 431,0 грн. (у тому числі ПДВ 40 405,17 грн.), (2 платежі від 14.07.2017 року та 1 платіж 24.07.2017 року), в призначенні платежів зазначено: «Виторг від продажу товарів ч-з ОСОБА_3 ». Вказану суму доходу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 не включено до складу доходу податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік;

- завищення витрат на 207 435,65 грн., відображених у додатку Ф2 до декларації за 2018 рік, у тому числі:

115 168,15 грн. - документально не підтверджені витрати;

92 267,5 грн. - витрати, безпосередньо не пов`язані із здійсненням господарської діяльності платника (вартість дизпалива, використаного для експлуатації автомобілів (за договорами позички з фізичними особами, не посвідчених нотаріально).

За вказаними фактами встановлено:

- заниження податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 73 703,07 грн., у тому числі: 2017 рік - 36 364,65 грн., 2018 рік - 37 338,42 грн.; застосовано штрафну санкцію у розмірі 18 425,77 грн.;

- заниження військового збору у загальному розмірі 6 141,92 грн., у тому числі: за 2017 рік - 3 030,39 грн., 2018 рік - 3 111,53грн.; застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 535,48 гривень.

В ході перевірки встановлено не включення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до складу податкового зобов`язання сум податку на додану вартість у загальному розмірі 58 859,0 грн., у тому числі:

- 40 405,0 грн. - за операціями з надходження коштів у липні 2017 року на розрахунковий рахунок платника за продаж товарів.

- 18 454,0 грн. - операції з придбання дизпалива, яке не може вважатися використаним у господарській діяльності платника. Перевіркою договорів позивача автотранспортних засобів (Мерседес бенц державний номер НОМЕР_3 ; DAF XF 95.480 державний номер НОМЕР_4 та Сканія R 310 державний номер НОМЕР_5 ), наданих до перевірки позивачем встановлено відсутність їх нотаріального засвідчення. До перевірки не надано підтверджуючі документи щодо використання в господарській діяльності вказаних автомобілів та відповідно використання дизпалива Energy у кількості 4 414 л вартістю92 267,50 грн., в тому числі податку на додану вартість 18454,00 грн. Вказане призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягало сплаті до бюджету у сумі 18454,00 грн, у тому числі за грудень 2017 року 1454,00 грн., березень 2018 року 2215,00 грн., травень 2018 року 2125,00 грн., червень 2018 року 6375,00 грн., липень 2018 року 6375,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.08.2019:

№ про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковим зобов`язанням - 58859 грн. та штрафних санкцій у розмірі 14714,75 грн.;

№ про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за податковим зобов`язанням - 6141,92 грн. та штрафних санкцій - 1535,48 грн.;

№ про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податковим зобов`язанням -73703,07 грн. та штрафних санкцій у розмірі 18425 грн.;

№ за платежем податок на додану вартість, яким нараховано штраф у розмірі 29 429,50 грн.

Прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення оскаржені позивачем в адміністративному порядку до ДФС України.

За результатами адміністративного оскарження, скарга позивача залишена без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятих податкових повідомлень - рішень позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 пункту 44.1 статті 44 ПК України.

Пунктом 177.2 ст.177 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, зокрема, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно- експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Фізичні особи-підприємці на загальній системі оподаткування зобов`язані вести книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати (пункт 177.10 статті 177 ПК України).

Правові основи оподаткування податком на додану вартість встановлено розділом V та підрозділом 2 розділу XX Податкового кодексу України.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Таким чином, згідно з підпунктами «а» п.185.1 ст.185 розділу V Податкового кодексу України об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з постачання товарів/послуг, місце постачання яких відповідно до статті 186 розділу V Податкового кодексу України розташоване на митній території України.

Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, перевіркою відповідача встановлено відсутність реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за операціями з надходження коштів на розрахунковий рахунок платника за продаж товарів за липень 2017 року та операції з придбання дизпалива, використання якого не пов`язано безпосередньо з господарською діяльністю платника за грудень 2017 року, березень, травень - липень 2018 року на загальну суму ПДВ 58 859,00 грн. Крім того, відповідачем визначено що зазначені обставини призвели до заниження суми оподаткованого доходу та протиправне завищення витрат, що враховуються при визначенні об`єктом оподаткування податком на прибуток.

Що стосується надходження коштів на рахунок позивача.

Як зазначено в акті перевірки, згідно з випискою банку про рух грошових коштів за липень - вересень 2017 року по рахунку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відкритому в АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» встановлено надходження коштів від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у загальному розмірі 242 431,0 грн., у тому числі податку на додану вартість 40 405,17 грн. (2 платежі від 14.07.2017 та 1 платіж 24.07.2017). В призначенні платежів зазначено: «Виторг від продажу товарів через ОСОБА_2 ». Вказану суму доходу Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 не включено до складу доходу податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік.

Водночас, згідно первинної документації позивача вбачається, що в період з 01.07.2017 по 24.07.2017 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не здійснювала реалізацію продукції, не отримувала авансових внесків, не мала господарських взаємин з купівлі-продажу товарів з Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 у спірному період.

Крім того, 01.01.2017 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) укладено цивільно-правовий договір №01/2017 надання послуг згідно якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи (послуги) з нарахування та перерахування заробітної плати, внесення виручки чи власних заощаджень до банківських установ, інші роботи пов`язані з бухгалтерською практикою, представлення інтересів підприємства стосовно ведення бухгалтерського обліку та складання звітності. Строк договору з 01.01.2017 по 31.03.2017.

Ідентичними договорами від 01.04.2017 №02/2017 та від 01.07.2017 №03/2017 між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 погоджено такий же зміст та встановлено строк з 01.04.2017 по 30.06.2017 та з 01.07.2017 по 31.07.2017 відповідно.

Виконання робіт та надання послуг за даними договорами підтверджується актами прийому виконаних робіт по цивільно - правовим договорам №01/2017 від 31.03.2017, №02/2017 від 30.06.2017, №03/2017 від 31.07.2017.

В свою чергу відповідач не встановив при проведенні перевірки, які саме кошти були внесені на рахунок позивача платіжними дорученнями від 14.07.2017 та від 24.07.2017.

Як зазначає позивач, в даному випадку мала місце помилка банківського працівника щодо заповнення графи «призначення платежу», а дані кошти та платежі були операцією внесення власних коштів на рахунок, що підтверджується листом №153/1 та №153/2 від 25.07.2017 до ЦВ АТ ДОД «Райффайзен Банк «Аваль».

Наведене також підтверджується відсутністю будь-якої документації, що може встановити факт того, що даний платіж є результатом та оплатою за будь-якою господарською операцією.

Разом з цим, до перевірки позивачем надані листи №153/1 та №153/2 від 25.07.2017 до ЦВ АТ ДОД «Райффайзен Банк «Аваль», які не були досліджені контролюючим органом та не перевірені обставини, які в них зазначено.

Отже, відповідачем зроблено передчасних висновків про те, що грошові кошти у розмірі 242 431,00 грн., що надійшли на рахунок позивача від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 є отриманим доходом, який має бути відображений у складі доходу декларації про майновий стан і доходи позивача за 2017 рік.

Таким чином, висновок відповідача про порушення позивачем п.177.2 статті 177 ПК України внаслідок не включення до складу доходу суми у розмірі 242 431,00 грн., чим занижено загальний оподатковуваний дохід за 2017 рік на суму 202 025,83 грн. є непідтвердженим належними доказами.

Щодо витрат на придбання палива, суд зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що до складу витрат позивачем віднесено придбання бензину та дизпалива для заправлення орендованих автотранспортних засобів.

Відповідач дійшов висновку, що оскільки надані договори оренди не посвідчені нотаріально то вважати такі договори законними, а витрати підтвердженими, безпідставно.

Так, згідно акту перевірки, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 протиправно віднесено до складу витрат витрати на дизельне паливо на загальну суму 92 267,50 грн., оскільки дані витрати не мають відношення до власної господарської діяльності позивача.

Суд не погоджується з даним висновком відповідача виходячи з наступного.

Підприємець на загальній системі оподаткування може зменшити свій загальний оподатковуваний дохід (виручка у грошовій та негрошовій формі) на суму документально підтверджених витрат, які безпосередньо пов`язані з отриманням доходів. Згідно пункту 177.4 ПК України такі витрати мають відповідати критеріям витрат операційної діяльності згідно з Розділом ІІІ ПК України «податок на прибуток».

Згідно пункту 138.8 ПК України до собівартості виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відносяться витрати, прямо пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, зокрема загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку (П(С)БО).

Згідно частини «г» п.138.8.5 ПК України до складу загальновиробничих витрат включаються витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, оперативну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.

Пунктом «в» п.138.10.2 ПК України визначено, що до складу адміністративних витрат включаються зокрема витрати на утримання основних засобів, а також амортизація.

Отже, витрати на утримання, експлуатацію та ремонт основних засобів цілком і повністю відносяться до загальновиробничих або адміністративних витрат. Ці витрати є складовою витрат операційної діяльності.

Водночас, факт використання даних транспортних засобів у власній господарській діяльності підтверджено наданими договорами оренди транспортних засобів:

Мерседес Бенц АЕ 9853 ІВ - договори №98-53п/2017 від 01.07.2017, №95-53п/2018 від 01.01.2018, №98-53п-2/2018 від 01.07.2018;

DAF XF 95.480 АЕ 8930 ЕС - договори від 01.07.2017 № 89-30л/2017, від 01.01.2018 № 89-30п/2018, від 01.07.2018 № 89-30п-2/2018;

Сканія R 310 АЕ 6203 НІ - договори від 01.07.2017 № 62-03п/2017, від 01.01.2018 №62-03п/2018, від 01.07.2018 № 62-03П-/2/2018.

Дослідженим товарно-транспортними накладними за період, що підлягав перевірці, підтверджено використання позивачем при транспортуванні продукції транспортних засобів Мерседес Бенц НОМЕР_3 , DAF XF 95.480 НОМЕР_4 та Сканія R 310 НОМЕР_5 .

З огляду на викладене, відсутні підстави для висновку про порушення позивачем вимог п.177.4 ст.177 ПК України та про завищення позивачем витрат на суму 92 267,50 грн. за 2018 рік, внаслідок віднесення до їх складу витрат не пов`язаних з здійсненням господарської діяльності, так як дизпаливо в кількості 4 414 л вартістю 92 267,50 грн. використано позивачем для транспортування готової продукції.

Колегія суддів зазначає, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надає фізичній особі - підприємцю право вести спрощений облік доходів і витрат, при цьому не позбавляє його права вести бухгалтерський облік валових витрат основних фондів, що підлягають амортизації та витрат на утримання основних засобів, придбання пально-мастильних матеріалів.

Натомість, на відміну від ч.2 ст. 799 ЦК України, норми параграфу 5 глави 30 ГК України («Оренда майна та лізинг») не встановлюють вимог щодо нотаріального посвідчення договорів оренди транспортних засобів у сфері господарювання.

Відтак, щодо договорів оренди транспортних засобів, укладених з фізичними особами-підприємцями, ані ЦК України, ні ГК України не вимагають обов`язкового нотаріального посвідчення.

Крім того, питання щодо дійсності чи недійсності договорів оренди не є предметом спору в даній справі. І можливі недоліки їх оформлення не порушують правової суті та мети з якою між сторонами укладалися дані договори.

За таких обставин, відповідачем не підтверджено факт протиправного заниження доходів позивача шляхом протиправного віднесення до складу витрат документально непідтверджених витрат, або витрат понесених не у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Також, згідно матеріалів справи, позивач включив в витрати (ст.5 ряд.1 додаток ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи), сировину, використану для виробництва продукції згідно рецептур та реєстру витрат на суму 2 381 437,59 грн. та витрати, які понесені на пакування кондитерських виробів згідно реєстру витрат на суму 300 259,81 грн. за основним видом діяльності 10.72 «Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів та тістечок тривалого зберігання».

Крім того, позивач здійснював реалізацію сировини за КВЕДом 46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля», в результаті якої понесені витрати в сумі 73 139,52 грн. згідно реєстру витрат за 2018 рік, в якому вказано перелік документів згідно яких понесено витрати на виробництво готової продукції.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку № 201 «Сировина та матеріали» за 2018 рік понесено витрати згідно рецептур (кредитовий оборот) на суму 2 566 529,25 грн. та згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку № 204 «Тара та тарні матеріали» за 2018 рік витрати понесені в розмірі 366787,67 грн. Сировина та матеріали, витрачені для виробництва готової продукції в 2018 році, придбані частково в другому півріччі 2017 року та 2018 року.

Факт використання даних придбаних матеріалів в господарській діяльності підтверджується реєстрами витрат сировини та звітами про витрати на виробництво готової продукції. Отже, висновки відповідача є необґрунтованими.

Щодо відсутності реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних позивачем за операціями з надходження коштів на розрахунковий рахунок платника за продаж товарів за липень 2017 року та операції з придбання дизпалива, використання якого не пов`язано безпосередньо з господарською діяльністю платника за грудень 2017 року, березень, травень - липень 2018 року, на загальну суму податку на додану вартість 58 859,00 грн.

Так, 21.08.2019 Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення № щодо застосування штрафу у розмірі 50% на суму 29 429,50 грн. за відсутність реєстрації податкових накладних в єдиному державному реєстрі накладних на підставі п. 120-1.2 ст. 120-1 ПК України.

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі, зокрема, 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів.

Однак, з огляду на те, що судом не встановлено фактів надходження коштів на розрахунковий рахунок платника за продаж товарів за липень 2017 року та не підтверджено використання дизпалива, поза господарською діяльністю позивача, відповідно відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних.

Разом з цим, оскільки судом не встановлено заниження доходу позивачем за 2017-2018 року, тому відсутні підстави для донарахування військового збору у розмірі 6 141,92 грн. із застосуванням штрафної санкції.

Суд також звертає увагу на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 в адміністративній справі №160/2169/20, яке набрало законної сили 29.05.2020, визнано протиправними та скасовано вимогу Головного управління у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 14.08.2019 №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.08.2019 №.

Вказані вимога та рішення прийняті у відношенні позивача на підставі акта перевірки від 22.07.2019 №40841/04-36-13-05/ , яким встановлено заниження об`єкту оподаткування.

В зазначеному рішенні суду встановлено, що придбане Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 пальне у кількості 4 414 л вартістю 92 267,50 грн. використане останньою у власній господарській діяльності, а витрати на його придбання є підтвердженими та правомірно віднесені підприємцем до витрат у розумінні п.177.4 ст.177 ПК України.

Також, рішенням суду у справі №160/2169/20 надано оцінку та встановлено, що грошові кошти у розмірі 242 431,00 грн., які надійшли на рахунок позивача, не могли бути виторгом, а були технічною помилкою, що не впливає на дані бухгалтерського та податкового обліку.

Перевіривши судове рішення в межах апеляційної скарги, повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров