Справа № 440/9727/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

14 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/9727/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши матеріали позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Решетилівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася засобами поштового зв`язку 20 серпня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточненої позовної заяви) до Решетилівської міської ради про:

- визнання протиправною бездіяльності Решетилівської міської ради стосовно ОСОБА_1 щодо виплати вихідної допомоги згідно із статтею 44 КЗпП України;

- стягнення з Решетилівської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні в розмірі її шестимісячної заробітної плати, що становить 154884,00 грн.

Крім того, до позовної заяви позивачем додано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в обґрунтування якої зазначено, що 15 грудня 2020 року вона була звільнена з посади секретаря Піщанської сільської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень. 18 грудня 2020 року вона подала до відповідача заяву про виплату їй вихідної допомоги та з аналогічними заявами зверталася і в подальшому 18 січня 2021 року та 09 червня 2021 року. 08 квітня 2021 року позивачем подано до Решетилівського районного суду Полтавської області позовну заяву про стягнення вихідної допомоги, по якій провадження у справі закрито ухвалою суду від 27 липня 2021 року та позивачу роз`яснено, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам частин п`ятої статті 160, частини першої та четвертої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та роз`яснено позивачеві, що недоліки необхідно усунути шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: позовної заяви із зазначенням ідентифікаційного коду відповідача та копій такої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи; належним чином засвідчених копій всіх документів, доданих до позовної заяви на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги (у тому числі засвідчених позивачем у разі знаходження у нього оригіналів доказів) для відповідача.

09 вересня 2021 року від позивача до суду надійшли уточнена позовна заява із зазначенням ідентифікаційного коду відповідача та її копії для іншого учасника справи, а також належним чином засвідчених копій всіх документів, доданих до позовної заяви на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, для відповідача.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за поданим позовом, зокрема дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суддя виходить з наступного.

Зі змісту позовної заяви слідує, що предметом спору у цій справі є виплата вихідної допомоги при звільненні згідно зі статтею 44 Кодексу законів про працю України /далі - КЗпП України/.

Згідно зі статтею 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, вихідна допомога при звільненні повинна бути виплачена працівнику в день звільнення.

При цьому за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в пункті 53 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц, вихідна допомога не належить до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури. Так, відповідно до пункту 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати (далі - Інструкція), затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До цього фонду, який складається з фонду основної заробітної плати, фонду додаткової заробітної плати й інших заохочувальних та компенсаційних виплат, включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору та суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні, не належать до фонду оплати праці (пункти 3.8 і 3.9 Інструкції).

З наявних у матеріалах позовної заяви документів слідує, що позивач звільнена із посади секретаря Піщанської сільської ради 15 грудня 2020 року у зв`язку з прийняттям рішення 1 сесії Решетилівської міської ради восьмого скликання №1-1-VІІІ від 15 грудня 2020 року.

Отже, з огляду на положення статті 116 КЗпП України саме у день звільнення (15 грудня 2020 року) позивач дізналася про факт порушення свого права на отримання вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, строк звернення до суду із цим позовом щодо виплати вихідної допомоги при звільненні становить один місяць з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про факт порушення свого права на отримання вихідної допомоги при звільненні позивач дізналася у день її звільнення, тобто 15 грудня 2020 року, а відтак саме з цього дня обчислюється місячний строк на звернення до суду з вимогою про зобов`язання виплати вихідної допомоги при звільненні відповідно до статті 44 КЗпП України.

З матеріалів позову слідує, що позивач звернулася до Решетилівського районного суду із позовом до Решетилівської міської ради щодо виплати вихідної допомоги при звільненні згідно статті 44 КЗпП України 08 квітня 2021 року та судом відкрито провадження у справі № 546/340/21 за таким позовом 15 квітня 2021 року, а ухвалою від 27 липня 2021 року - закрито провадження у справі та позивачу роз`яснено, що спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, позивач звернулася до Решетилівського районного суду із вимогами щодо виплати вихідної допомоги при звільненні згідно статті 44 КЗпП України (первинним позовом) лише 08 квітня 2021 року, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду. При цьому позивачем не наведено доводів щодо наявності поважних причин пропуску нею строку звернення до суду у період з 16 грудня 2020 року (наступний день після звільнення) по 16 січня 2021 року (останній день місячного строку).

Аргумент позивача щодо її звернення до відповідача із заявами від 18 грудня 2020 року та від 18 січня 2021 року про виплату вихідної допомоги суд відхиляє як безпідставний, оскільки зі змісту заяви позивача від 18 грудня 2020 року, рішення Виконавчого комітету Решетилівської міської ради №6 від 04 січня 2021 року та листів Виконавчого комітету Решетилівської міської ради №01-27/70 від 13 січня 2021 року та №01-27/831 від 26 лютого 2021 року слідує, що такі заяви позивача та відповіді відповідача стосувалися виплати позивачу середньої заробітної плати протягом шести місяців згідно частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", а не виплати вихідної допомоги при звільненні згідно статті 44 Кодексу законів України про працю.

В численній практиці Верховного Суду, в тому числі в постановах від 13 лютого 2018 року у справі №308/12874/16-а, від 14 лютого 2019 року у справі №805/3881/18-авід 01 грудня 2020 року у справі №807/658/18, від 05 березня 2021 року у справі № 140/1738/19, Верховним Судом викладені висновки про те, що "поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року)."

Також Верховним Судом неодноразово, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №0940/1181/18, від 31 жовтня 2019 року у справі № 823/1915/18, від 22 січня 2020 року у справі №826/4464/17, від 16 липня 2020 року у справі № 487/3042/16-а, була висловлена позиція, згідно з якою пропуск відповідного строку на звернення до суду через необізнаність щодо прийнятих актів законодавства або байдужість до своїх прав чи небажання скористатися цим правом не є поважними причинами пропуску строку та відповідно підставою для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Отже, поновленню підлягають лише такі встановлені законом процесуальні строки, які порушені з поважних причин. В свою чергу поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер та не залежала від волевиявлення особи.

Оскільки незнання позивачем законодавства щодо предметної підсудності спору щодо виплати їй вихідної допомоги при звільненні та встановленого строку звернення до суду з цим позовом є суб`єктивною обставиною, що залежала від волевиявлення позивача, а тому не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку звернення до суду із цим позовом.

З огляду на вищевикладене, суд не знаходить підстав для визнання вказаної причини пропуску строку звернення до суду поважною, а тому у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду слід відмовити.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другої статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 123 згаданого Кодексу якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 123, 169, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И Л А:

Визнати вказану позивачем у заяві причину пропуску строку звернення до суду неповажною та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Решетилівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та стягнення вихідної допомоги при звільненні повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень КАС України.

Суддя Н.І. Слободянюк