Справа № 620/4197/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4197/21 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року (справу розглянуто у порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач, Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» 57 388,89 грн. адміністративно-господарських санкцій та 57,40 грн. пені.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю:

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» (р/р: НОМЕР_1, АТ КБ «Приватбанк», МФО:305299, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач: ГУК у Чернігівській області, Прилуцький район, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок: UA0025379, ККДБ:50070000, ) 57 388,89 грн адміністративно-господарських санкцій та 57,40 грн. пені.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при винесенні рішення суд не врахував, що тільки з 04.08.2020 року у відповідача виник обов`язок з працевлаштування однієї особи з інвалідністю і відповідач самостійно виконав встановлений частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, працевлаштувавши цього ж дня особу з інвалідністю 3 групи ОСОБА_1

10 вересня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп», при цьому, відзив на апеляційну скаргу станом на момент апеляційного розгляду до суду не надходив.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» є юридичною особою зареєстрованою у встановленому законом порядку, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис, та згідно вимог чинного законодавства України несе обов`язок по обов`язковому працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

26 січня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» був поданий позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік за формою № 10-ПОІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 18 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 1 особа; кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону - 1 особа.

Листом від 27 січня 2021 року № 04-50/124 відповідача було повідомлено, що при заповненні звіту відповідачем було допущено ряд помилок, зокрема: невірно розрахована середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, та середньорічна заробітна плата штатного працівника.

У вищевказаному листі позивач зазначив, що відповідно наданої інформації на підприємстві відповідача у 2020 році працювала особа з інвалідністю - ОСОБА_1 - відпрацьовано 5 міс. ( рядок 02 = 5/12 = 0,42 ~ 0 осіб).

Таким чином, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 0 осіб. Відповідно, норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб інвалідністю протягом звітного 2020 року відповідачем не виконано.

Вважаючи, що відповідачем не виконано норматив щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для стягнення адміністративно-господарських сакцій та пені, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що оскільки середньооблікова кількість штатних працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» в 2020 році становить 18 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 0 осіб, то норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб інвалідністю протягом звітного 2020 року відповідачем не виконано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України. Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Зі змісту частини 2 статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Так, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

При цьому, слід звернути увагу, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у встановлений строк, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз вищезазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- в разі не виконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 7 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 2 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня у справі № 819/639/17, від 26 червня 2018 року у справі № 806/1368/17.

При цьому, Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 січня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» був поданий позивачу звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік за формою № 10-ПОІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 18 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 1 особа; кількість осіб з інвалідністю-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону - 1 особа.

Листом від 27 січня 2021 року № 04-50/124 відповідача було повідомлено, що при заповненні звіту відповідачем було допущено ряд помилок, зокрема: невірно розрахована середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, та середньорічна заробітна плата штатного працівника.

У вищевказаному листі позивач зазначив, що відповідно наданої інформації на підприємстві відповідача у 2020 році працювала особа з інвалідністю - ОСОБА_1 - відпрацьовано 5 міс. ( рядок 02 = 5/12 = 0,42 ~ 0 осіб).

Таким чином, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 0 осіб.

Однак, в контексті викладених вище обставин, апеляційним судом було встановлено, що наданими до відзиву на позовну заяву копіями документів підтерджується, що з 01 січня 2020 року у відповідача ТОВ «Дол Груп» працювало 6 осіб за основним місцем роботи та 1 особа за сумісництвом (не включається до облікової кількості штатних працівників відповідно до п. 2.6.1 Інструкції зі статистики кількості працівників), з 01 березня 2020 року по 20 липня 2020 року - 5 осіб за основним місцем роботи та 1 особа за сумісництвом, з 21 липня 2020 року по 03 серпня 2020 року - 4 особи за основним місцем роботи та 1 особа за сумісництвом.

Тобто, станом на 03 серпня 2020 року у ТОВ «Дол Груп» працювало лише 4 особи за основним місцем роботи та 1 особа за сумісництвом, що свідчить про те, що до 03 серпня 2020 року на відповідача не покладався обов`язок з працевлаштування особи з інвалідністю, оскільки останній виникає у підприємств, де працює від 8 осіб.

Лише 04 серпня 2020 року ТОВ «Дол Груп» було створено 24 нових робочих місця та прийнято на роботу 24 працівнкии, в тому числі одну особу з інвалідністю. Так, на посаду майстра було прийнято ОСОБА_1 з встановленою 3 групою інвалідності.

Окрім того, 04 черпня 2020 року ТОВ «Дол Груп» на постійне місце роботи було оформлену особу, яка до цього працювала на підприємстві за сумісництвом.

З наведеного вище слідує, що лише з 04 серпня 2020 року, коли штат ТОВ «Дол Груп» суттєво збільшився від 4 до 29 осіб, у підприємства виник обов`язок з працевлаштування однієї особи з інвалідністю в силу приписі частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю».

При цьому, колегія суддів наголошує, що того ж дня, коли у підприємства виник обов`язок з працевлаштування однієї особи з інвалідністю в силу приписі частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» у зв`язку зі збільшенням штату - 04 серпня 2020 року ТОВ «Дол Груп» на посаду майстра було прийнято ОСОБА_1 з встановленою 3 групою інвалідності.

Судом першої інстанції при розгляді даної справи не було враховано та не надано жодної правової оцінки вищевказаним обставинам, незважаючи на те, що відповідач наголошував на них у відзиві на позовну заяву, що, в свою чергу, свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

На думку колегії суддів, відповідач не може нести відповідальність за невиконання нормативу з працевлаштування однієї особи з інвалідністю в силу приписі частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю» за весь 2020 рік, оскільки відповідний обов`язок виник у відповідача лише з 04 серпня 2020 року, і був ним виконаний в повном обсязі шляхом працевлаштування на посаду майстра ОСОБА_1 з встановленою 3 групою інвалідності.

Так, з огляду на особливості обрахунку, який передбачає ділення кількості відпрацьованих особою з інвалідністю місяців на 12 місяців в році, то відповідно наданої інформації на підприємстві відповідача у 2020 році працювала особа з інвалідністю - ОСОБА_1 - відпрацьовано 5 міс. ( рядок 02 = 5/12 = 0,42 ~ 0 осіб).

Однак, за встановлених фактичних обставин необхідно враховувати, що обов`язок з працевлаштування однієї особи з інвалідністю виник у відповідача не з початку 2020 року, а лише з 04 серпня 2020 року та, як вже зазначалось вище, був ним виконаний того ж дня в повному обсязі.

Відтак, виходячи з зазначеного, колегія суддів зазначає, що з урахуванням викладених обставин, розрахунок про необхідність створення в підприємстві робочого місця для працевлаштування особи з інвалідністю необхідно було розраховувати з дня введення в штат підприємства нових 24 працівників працівників, тобто саме з 04 серпня 2020 року, а не з 01 січня 2020 року, а тому розрахунок проведений Чернігівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів про необхідність створення середньо облікової кількості робочих місць за всі 12 місяців та в подальшому нарахування санкцій, є не законним та не обґрунтованим.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені колегією суддів обставини свідчать про невідповідність нарахованих адміністративно-господарських сакцій вимогам пунктів 3 та 6 частини другої статті 2 КАС України (обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та розсудливо) та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення відповідних санкцій і пені з ТОВ «Дол Груп».

Окрім зазначеного вище, колегія суддів наголошує, що навіть за відсутності обов`язку з працевлаштування особи з інвалідністю до серпня 2020 року, позивач щомісячно подавав звітність за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», в якій зазначалося про створене вакантне робоче місце для працевлаштування інвалідів, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - посади швачки, копії яких додано до апеляційної скарги.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Дол Груп» вжив усі можливі заходи, передбачені законодавством, спрямовані на забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про невиконання відповідачем обов`язку щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є необґрунтованим.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» про стягнення коштів.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року - задовольнити повністю.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дол Груп» про стягнення коштів - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна