Справа № 320/4038/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4038/20 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Собківа Я.М.

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України про визнання незаконним та нечинним нормативно-правового акту, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України (далі - відповідач), в якому просила:

визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України № 169 від 26 липня 2019 року, яким затверджений Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України № 169 від 26 липня 2019 року, яким затверджений Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, є таким, що суперечить Конституції України та порушує право власника на вільне та незалежне від будь-кого користування та розпорядження належним майном.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного допустимого доказу невідповідності оскаржуваного наказу правовим актам вищої юридичної сили, перевищення Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України повноважень при його прийнятті, що в сукупності свідчить про необґрунтованість позовних вимог. Крім того, на переконання суду належним способом захисту прав, які вважає порушеними позивач, є пред`явлення ним вимог до Постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, яка відповідно до п. 4 розділу І Порядку № 169 створюється та затверджується рішенням органу місцевого самоврядування, пов`язаних зі спірними правовідносинами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України № 169 від 26 липня 2019 року, яким затверджений Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, грубо порушує конституційні права всіх власників квартир у багатоквартирних будинках, а звернення позивача до Постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не є підставою для відмови держави в особі суду від своїх обов`язків по захисту прав споживачів.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому він просить відмовити у її задоволенні та наполягає на законності оскаржуваного рішення. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт звернення до постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) ЦО та ГВП його квартири, та не складено Акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж ЦО та ГВП. Твердження позивача про те, що система опалення є власністю власника квартир є хибним, та такими, що суперечать положенням пункту 3 Розділу І Порядку № 169.

Позивач, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Надіслав до суду клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, проте, ухвалою від 06 вересня 2021 року в задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на скаргу, наполягав на законності оскаржуваного позивачем судового рішення.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд за відсутності представника апелянта у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч.4 статті 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2019 року наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 169 затверджено Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, який було зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 р. за № 982/33953.

Вважаючи даний наказ протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, суд зважає на наступне.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року N 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон N 2189-VIII), який набрав чинності 10 грудня 2017 року та введений в дію з 01 травня 2019 року.

З цієї дати визнано таким, що втратив чинність Закон України від 24 червня 2004 року N 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги".

Вказаним Законом визначено нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку, змінено підходи до формування тарифів на комунальні послуги та нарахування плати споживачам, запроваджено відповідальність за неналежне виконання договору як для виконавців комунальних послуг, так і для споживачів цих послуг.

Практична реалізація нововведень, передбачених Законом, можлива за умови укладення договорів про надання комунальних послуг за правилами та особливостями, визначеними Законом (тобто, нових договорів про надання комунальних послуг).

Згідно пункту 6 частини 2 статті 4 Закону N 2189-VIII до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, належить - встановлення порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.

Пунктом 7 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону N 2189-VIII передбачено, що у багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні. Не допускається примусове відокремлення (відключення) від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від цих мереж інших власників квартир та нежитлових приміщень.

На виконання вимог вказаного Закону наказом Мінрегіону від 26 липня 2019 року №169 затверджено «Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води», який набрав чинності 17 вересня 2019 року (далі-Порядок № 169), який визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Даний Порядок замінив порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Мінрегіону №4 від 22 листопада 2005 року, яким було врегульовано лише процедуру відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 року № 197, та частини 2 статті 8 Закону України «Про центральні органи викоти влади» міністр як керівник міністерства, зокрема, очолює міністерство, здійснює керівництво його діяльністю; визначає пріоритети роботи міністерства та шляхи виконання покладених на нього завдань, затверджує плани роботи міністерства, звіти про їх виконання; в межах компетенції організовує та контролює виконання міністерством Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України; визначає обов`язки першого заступника міністра, заступників міністра, розподіл повноважень міністра між першим заступником міністра та заступниками міністра, які вони здійснюють у разі його відсутності; підписує накази міністерства; здійснює інші повноваження відповідно до Конституції України, цього та інших.

Указом Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» встановлено, що з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації.

Також встановлено, що державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю здійснює Міністерство юстиції України.

На виконання цього Указу постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 затверджено Положення, пп. «б» п. 4 якого встановлено, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що мають міжвідомчий характер, тобто є обов`язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Відповідно до пп. «е» п. 5 Положення на державну реєстрацію не подаються акти рекомендаційного, роз`яснювального та інформаційного характеру (методичні рекомендації, роз`яснення, у тому числі податкові, тощо), нормативно-технічні документи (національні та регіональні стандарти, технічні умови, будівельні норми і правила, тарифно-кваліфікаційні довідники, кодекси усталеної практики, форми звітності, у тому числі щодо державних статистичних спостережень, адміністративних даних та інші).

Пунктом 15 Положення передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Судом першої інстанції встановлено, що проект акта Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем було надіслано на погодження до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства охорони здоров`я України, Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Антимонопольного комітету України та Державної регуляторної служби України.

За результатами погодження проекту акта вказаними суб`єктами владних повноважень відповідачем надіслано до Міністерства юстиції України документи, передбачені п.9 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, для здійснення державної реєстрації наказу.

Наказ Мінрегіону від 26 липня 2019 року №169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем центрального опалення та постачання гарячої води» зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 року за №982/33953 та розміщено на офіційному сайті Міністерства юстиції України для відкритого доступу.

Таким чином, Міністерство регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України прийняло наказ від 26 липня 2019 року №169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем центрального опалення та постачання гарячої води» у відповідності до вимог та у межах наданих повноважень.

Натомість, як вірно зауважено судом першої, позивачем ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не наведено жодних пояснень та не надано жодного доказу щодо невідповідності оскаржуваного наказу правовим актам вищої юридичної сили чи перевищення Міністерством регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України повноважень при його прийнятті, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

В той же час, обґрунтовуючи протиправність вказаного наказу, позивач по суті незгоден з нарахуванням йому платежів АТ «Криворізька теплоцентраль» за послуги централізованого опалення, оскільки згідно Акту від 05 липня 2013 року № 249 його квартира відключена від системи централізованого опалення.

Щодо твердження апелянта про те, що наказ Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року, яким затверджено Порядок відключення від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, грубо порушує конституційні права всіх власників квартир у багатоквартирних будинках, а його звернення до Постійно діючої комісії для розгляду питань про відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення і водопостачання не є підставою для відмови держави в особі суду від своїх обов`язків по захисту прав споживачів, то слід зазначити таке.

Процедура відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначена Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 (далі - Порядок № 169).

Пунктом 2 розділу 1 Порядку № 169 передбачено, що дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування.

Пунктами 1-13 розділом 11 Порядку № 169 визначено порядок відокремлення (відключення) власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від ЦО га ГВП.

Власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення.

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВГІ передається на розгляд Комісії.

Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП за участю заявника або його уповноваженого представника.

Комісія надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів.

Відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється у міжопалювальний період не пізніше ніж 01 жовтня у спосіб, що не перешкоджає постачанню теплової енергії та гарячої води до інших квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаних до ЦО та ГВП.

Усі витрати, пов`язані з відокремленням (відключенням) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, здійснюються за рахунок власника.

Не допускається примусове відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власників квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до ЦО та ГВП. у багатоквартирних будинках у разі відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП інших власників квартир та нежитлових приміщень.

На думку суду, визнання протиправним та скасування наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництво та житлово-комунального господарства України № 169 від 26 липня 2019 року, яким затверджений Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, не буде мати наслідком поновлення прав позивача.

Натомість, належним способом захисту прав, які вважає порушеними позивач, є пред`явлення ним вимог до Постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, яка відповідно до п. 4 розділу І Порядку № 169 від 26 липня 2019 року створюється та затверджується рішенням органу місцевого самоврядування, пов`язаних зі спірними правовідносинами.

Щодо посилання апелянта на те, що наказом Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого теплопостачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» дозволялось встановлення автономного опалення будь-якому власнику квартири у багатоквартирному будинку. Наказом міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007року № 169 власників квартир було свавільно позбавлено цього права всупереч Конституції України, слід зазначити таке.

Пунктами 5 та 6 абзацу 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що: співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - це власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; спільне майно багатоквартирного будинку - це приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників.

Згідно статті 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно: розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином, система централізованого опалення та постачання гарячої води належить мешканцям на праві спільної сумісної власності, якщо вона обслуговує більше однієї квартири.

Частиною 2 статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Таким чином, законодавством передбачено випадки обмеження права власності власника квартири у багатоквартирному будинку, і оскаржуваний Наказ прийнято саме з врахуванням вказаного обмеження.

Позивачем не наведено жодного доказу, яким саме чином Наказ № 169, який визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порушує право на користування своїм майном, наносить шкоду екології та призводить до збільшення витрачання коштів.

Щодо посилання апелянта на те, що на даний час Закон України, який би врегулював порядок відключення від централізованого опалення, відсутній, отже відповідно до статті 8 Конституції України, згідно якої Закону України та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, має бути прийнятний закон, який би врегулював ці питання, оскільки мережі систем централізованого опалення є одним з видів власності, суд зазначає таке.

З метою врегулювання відносин у сфері житлово-комунального господарства щодо порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та/або постачання гарячої води та приведення нормативно правових актів у відповідність до Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-УШ «Про житлово-комунальні послуги» Мінрегіоном розроблено проект наказу «Про затвердження Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води» (далі - проект Наказу).

На момент розроблення проекту Наказу процедуру відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання встановлював Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

09 листопада 2017 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 2189-УШ «Про житлово-комунальні послуги», який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 7 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII визначено, що у багатоквартирних будниках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Норма, яка введена Законом № 2189-VIII, безпосередньо стосується процедури відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, тому виникає необхідність внесення відповідних змін до Порядку.

Враховуючи вищевказане, керуючись абзацом 6 пункту 9 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII, Мінрегіоном було розроблено проект Наказу у зв`язку із необхідністю приведення у відповідність до його норм Порядку, зокрема, щодо визначення термінології та доповнення положенням щодо порядку відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

У зв`язку із зазначеним, проектом акта пропонувалося затвердити Порядок відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води; визнати таким, що втратив чинність, наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Після проведення громадського обговорення проекту Наказу шляхом розміщення його на офіційному веб-сайті Мінрегіону та погодження із заінтересованими органами (Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством охорони здоров`я, Державною регуляторною службою України, Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Антимонопольним комітетом України), наказ Мінрегіону від 26 липня 2019 прку № 169 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 року за № 982/33953.

Згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За частиною 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Верховний Суд, надаючи тлумачення наведеним нормам, неодноразово висловлював правову позицію, за якою право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який:

- має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права;

- пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

- є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

- є персоналізованим (суб`єктивним), тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику;

- порушений суб`єктом владних повноважень.

Таким чином, позивач в адміністративній справі повинен довести факт порушення свого конкретного права саме відповідачем і саме в спірних правовідносинах публічно-правового характеру. Однак зазначеного позивач суду не довів.

Відтак, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Отже, при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 14 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків