Справа № 540/2289/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2289/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі-відповідач, УМВС, Управління), в якому просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2006-2007 роки компенсації за невикористані у 2008, 2009,2010, 2011 роках чергові відпустки, частину невикористаної відпустки за 2015 рік в розмірі 16 діб та матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008,2009,2013,2014,2015 роки;

2. Стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 2006 рік в сумі 737,99 грн., за 2007 рік в сумі 1052,51 грн.

3. Зобов`язати УМВС України в Херсонській області нарахувати та сплатити грошову компенсацію за невикористані у 2008,2009,2010,2011 роках чергові відпустки та частину невикористаної чергової відпустки за 2015 рік в розмірі 16 діб на користь ОСОБА_1 .

4. Стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2008 рік в сумі 2273,26 грн., за 2009 рік в сумі 2525,40 грн., за 2013 рік в сумі 4387,83 грн., за 2014 рік в сумі 4902,45 грн., за 2015 рік в сумі 4924,36.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до листа від 07.05.2021 від УМВС в Херсонській області, отриманого на своє звернення, позивач дізнався, що йому не нараховано та не сплачено за 2006-2007 роки передбачені Указом Президента України №296/96 від 04.10.1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» абзацами 2 ст. 2, матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на рік. З довідок за 2008, 2009, 2013, 2014, 2015 роки, позивач дізнався, що йому не нараховано та не сплачено передбачені Наказом МВС України №499 від 31.12.2007 року «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» ст.2.16, щорічна допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Також позивач вказує, що відповідач надав відомості, що він перебував у чергових відпустках у 2012,2013,2014,2015 роках, зазначивши, що невикористана частина чергової відпустки за 2015 рік складає 16 діб. Щодо надання відпусток за 2008, 2009, 2010, 2011 роки відповідач не надав жодних відомостей. Позивач стверджує, що УМВС не нарахувало та не сплатило належні йому вищезазначені складові грошового забезпечення та компенсацію за невикористані у 2007,2008,2009,2010,2011 роках відпустки та інші складові грошового забезпечення. Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 28.05.2021 вказаний позов залишений без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 14.06.2021 провадження у справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У період з 29.06.2021 по 10.08.2021 та з 13.08.2021 по 20.08.2021 головуючий суддя перебував у щорічній відпустці.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що УМВС позов не визнає. Зокрема, свою позицію обґрунтовує тим, що позивач проходив службу в Бериславському РВ.

Первині документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою для бухгалтерських записів відсутні у відповідача, на підставі того, що згідно ст. 195 Переліку документів, що утворюються в процесі діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій системи МВС України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом МВС України від 04.06.2002 №519 строк зберігання - 3 роки. Відповідач вважає, що позивачем факт не отримання в Бериславському РВ матеріальної допомога та матеріальна допомога на оздоровлення а також компенсації за невідбуту відпустку не доведено.

Щодо вимоги про зобов`язання УМВС України в Херсонській області нарахувати та сплатити грошову компенсацію за невикористані у 2008, 2009, 2010, 2011 роках чергові відпустки Управління зазначає, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується компенсація. Відповідно до наказу УМВС України в Херсонській області про звільнення з ОВС №387 від 06.11.2015, ОСОБА_1 нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку 16 днів, відповідна відмітка наявна в особовій карті позивача. Відповідно до ст. 96 Переліку документів, що утворюються в процесі діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій системи МВС України, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом МВС України від 04.06.2002 №519, строк зберігання наказів щодо надання щорічних оплачувальних відпусток становить - 5 років. За зазначених обставин інформація про перебування у відпустках позивача у 2006-2011 у архівному підрозділі відсутня. Оскільки, на момент ліквідації органу строк знищення наказів за 2012, 2013, 2014, 2015 не сплинув, Бериславським РВ передано відповідні накази до архівного підрозділу, серед яких накази про перебування ОСОБА_1 у відпустках. Відповідач вважає, що позивачем не доведено, що він мав на день звільнення невикористані дні відпустки у розмірі більшому ніж зазначено в наказі про звільнення.

Щодо вимоги про виплату матеріальної допомоги, Управління вказує на те, що для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту. Разом з тим, з відповіді архівного підрозділу УМВС та кадрового підрозділу УМВС в України в Херсонській області вбачається, що в архіві та в особовій справі рапорти про виплату допомоги ОСОБА_1 за 2006, 2007 роки та накази по особовому складу відсутні, зазначені документи не надані суду і позивачем, тобто не доведено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на вищевикладене відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в ОВС з 03.08.2002 по 06.11.2015. Зокрема, з 03.08.2002 по 18.07.2006 курсант Херсонського юридичного інституту НУВС, а з 18.07.2006 по 06.11.2015 позивач перебував на посадах середнього та старшого начальницького складу.

Відповідно до наказу УМВС в Херсонській області від 06.11.2015 №387 о/с майор міліції ОСОБА_1 начальник штабу (на правах сектору) Бериславського районного відділу УМВС звільнений з 06.11.2015 у запас Збройних Сил за пунктом 64 «з».

На звернення позивача, УМВС в Херсонській області відповідно до листа №10/Л-50 надало йому таку інформацію: «…Інформація про перебування у відпустках у період з 03 серпня 2002 року по 18 липня 2006 року у ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області відсутня, оскільки, згідно із записами у послужному списку особової справи ОСОБА_1 , у зазначений період Він був курсантом Херсонського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ. З питання отримання запитуваної інформації ОСОБА_1 необхідно звернутись у Харківський національний університет внутрішніх справ.

… строк зберігання наказів по особовому складу з питань надання щорічних оплачуваних відпусток - 5 років.

При ліквідації Бериславського районного відділу УМВС України в Херсонській області накази, розпорядження начальника Бериславського районного відділу УМВС про відпустки за 2006-2015 роки на зберігання у архівний підрозділ УМВС не передані.

За результатами перевірки встановлено, що Ви перебували у чергових відпустках у 2012, 2013, 2014, 2015 роках (накази Бериславського РВ УМВС від 19.03.2012 № 77, від 30.12.2013 № 190 о/с, від 06.03.2014 № 29 о/с, від 20.08.2014 № 98 о/с, від 28.07.2015 № 98 о/с).

Оскільки Ви наказом УМВС України в Херсонській області від 06.11.2015 № 387 о/с були звільнені з 06 листопада 2015 року згідно з п. 9. розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), вислуга років не оголошувалась. Невикористана частина відпустки складала 16 діб…»

Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2006-2007 роки компенсації за невикористані у 2008, 2009,2010, 2011 роках чергові відпустки, частину невикористаної відпустки за 2015 рік в розмірі 16 діб та матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008,2009,2013,2014,2015 роки, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні обставини та приписи законодавства.

Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної допомоги за 2006 та 2007 роки, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої ст. 19 Закону України "Про міліцію" форми і розміри грошового утримання працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Пунктом 2 Указу Президента України від 04 жовтня 1996 року № 926/26 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ" (далі - Указ № 926/26) з метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ постановлено: виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік (цей Указ набирав чинності з 1 грудня 1996 року, втратив чинність 01 січня 2008 року).

Зазначеним нормативно-правовим актом виплати, визначені п. 2., на відміну від виплат, передбачених п. 3 цього Указу, не обмежувались розміром асигнувань, що виділяються на утримання цих органів та їх проведення було не правом, а обов`язком керівників органів внутрішніх справ.

Проте, порядку виплати матеріальної допомоги зазначений указ не передбачав.

Разом з тим, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.06.2005 № 501 затверджені Методичні рекомендації про порядок застосування нормативно - правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу.

Пункт 60 зазначених рекомендацій передбачав, що матеріальна допомога виплачується у розмірі місячного грошового забезпечення на рік, а для працівників юридичних служб (передбачених п. 29.) розміри матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення у розмірі двомісячного грошового забезпечення. Фактичні витрати на матеріальну допомогу, відповідно до вимог бюджетного законодавства, проводяться тільки в межах затвердженого фонду оплати праці. Преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ провадиться відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у відсотках до місячного грошового забезпечення в межах фонду преміювання, створеного в розмірі чотиримісячного фонду грошового забезпечення, без обмеження індивідуальних премій максимальними розмірами. Місячний фонд преміювання становить 33,3% грошового забезпечення.

Зазначене свідчить, що питання виплати матеріальної допомоги та її розмір у спірний період були правом керівника, а не його обов`язком, оскільки, як і премія обмежувалося розміром фонду оплати праці.

Крім того, відповідно до п. 3 методичних рекомендацій, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ про встановлення відповідних окладів, надбавок, доплат тощо.

Аналізуючи спеціальне законодавство, яке регулює порядок проходження служби в міліції, слід прийти до висновку, що формою звернення з підлеглого до керівника був і залишається рапорт. Таким чином, для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з рапортами про виплату йому матеріальної допомоги за 2006-2007 роки, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати на користь позивача матеріальної допомоги за 2006-2007 роки та стягнення з відповідача матеріальної допомоги за ці ж роки.

Аналогічна правова позиція з вказаних питань викладена в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 р. у справі № 540/1057/21.

Щодо позовних вимог в частині стягнення грошової компенсації за невикористані у 2008, 2009, 2010 та 2011 чергові відпустки та частину невикористаної чергової відпустки за 2015 рік в розмірі 16 діб, суд зазначає таке.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 р. № 114 (далі - Положення № 114), встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством (п.12.).

Відповідно до п.56 Положення № 114 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

З листа УМВС в Херсонській області від 07.05.2021 №10/Л-50 та з витягу з наказу від 06.11.2015 №387 о/с убачається, що на день звільнення невикористана частина відпустки позивача складає 16 діб за 2015 рік.

Разом з тим, з витягу з розрахункового рахунку, що міститься в матеріалах справи убачається, що відповідачем нарахована та виплачена компенсація за невикористану відпустку 16 днів у розмірі 4907,75 грн. Отже в особовій картці позивача наявна відмітка про нарахування та виплату позивачу компенсації за невикористану відпуску у 2015 році.

Щодо доводів позивача про невикористану ним відпустку у 2008-2011 роках, суд відмічає, що в наказі від 06.11.2015 №387 о/с відсутні відомості про кількість днів відпустки, які підлягають компенсації у 2008-2011 роках, натомість міститься інформація лише про 16 днів невикористаної відпустки у 2015 році, що дає підстави стверджувати, про те, що на момент звільнення позивачем відпустку використано.

Суд зауважує, що і позивач не надав жодних доказів не використання ним чергових відпусток у 2008-2011 роках.

Крім того, відповідач повідомив суду, що не може надати докази перебування позивача у відпустках за спірний період, оскільки ст.195 Переліку документів, що утворюються в процесі діяльності органів внутрішніх справ, навчальних закладів, підприємств, установ, організацій системи МВС України, строк зберігання наказів щодо надання щорічних оплачуваних відпусток встановлено 3 роки.

При вирішенні даного спору суд враховує, що відповідно до вимог ст.77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі відсутності (у зв`язку із закінченням терміну зберігання) у відповідача доказів, які можуть підтвердити правомірність позовних вимог, позивач має самостійно надати докази на обґрунтування позову. Наведене випливає зі змісту ч.1 ст.77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Зважаючи на викладене, позивачем не доведено наявності у нього права на отримання компенсації за невикористані дні відпустки, а відтак позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та не виплати компенсації за невикористані дні відпустки за 2008-20011 роки, стягнення вказаної компенсації задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008, 2009, 2013, 2014 та 2015 роки, суд зазначає таке.

Постановою КМУ від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" надано право керівникам держорганів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови КМУ від 07.11.2007 №1294 передбачено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством внутрішніх справ.

Підпункт 3 п. 5. Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1.18 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007 р. № 499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. за № 205/14896, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Згідно пункту 2.16 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Згідно з підпунктом 2.16.3 Інструкції №499 допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку.

Відповідно до пункту 2.16.5 вказаної Інструкції, фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

За змістом п.2.17 Інструкції № 499 допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку.

При цьому, Інструкцією № 499 не передбачено можливість здійснення цих виплат поза межами періоду, в якому особа перебувала в щорічній основній відпустці та/або подавала рапорт, а також після звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.05.2019 р. по справі № 815/714/16.

Отже, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не є обов`язковою виплатою, а здійснюється при наданні особі щорічної основної відпуски на підставі рапорту, за умови наявності відповідного бюджетного фінансування.

Проте, позивачем не надано суду доказів подання рапортів про надання матеріальної допомоги для оздоровлення.

За інформацією архівного підрозділу в УМВС України в Херсонській області відсутні документи, що є підставою для виплати позивачу матеріальної допомоги.

Таким чином, з урахуванням того, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не є обов`язковою виплатою, а здійснюється при наданні особі щорічної основної відпуски на підставі рапорту, за умови наявності відповідного бюджетного фінансування, а позивачем в порушення ч.1 ст.77 КАС України не надано суду доказів вибуття у відпустку, подання рапортів про надання матеріальної допомоги для оздоровлення, тоді як за інформацією архівного підрозділу УМВС України в Херсонській області відсутні документи, що є підставою для виплати позивачу матеріальної допомоги, позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення задоволенню не підлягають.

Згідно із частин 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно вимогам частин першої - четвертої статті 242 КАС рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, відсутність доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, а отже і відсутність підстав для задоволення такого позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 106030000