Справа № 240/6942/20
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/6942/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк Микола Миколайович

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

09 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Шидловського В.Б. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

29.04.2021 ОСОБА_1 подала клопотання до Житомирського окружного адміністративного суду, в якому просила: накласти на керівника суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; половину суми штрафу стягнути на користь позивача , інша половина - до Державного бюджету України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що на виконання рішення суду виплата належних їй пенсійних виплат з 01.01.2020 не проведена.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про накладення штрафу в порядку статті 382 КАС України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення розміру пенсії та відмови у здійсненні перерахунку пенсії за вислугу років в розмірі 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Житомирської області №18/257вих-20 від 02.03.2020;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (Протокол призначення пенсії) про призначення з 01.01.2020 пенсії в сумі 5063,24 грн. (60% із середньомісячного заробітку 8438,73грн.) та рішення відділу з питань перерахунків пенсій №12 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 12 березня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ (в редакції, що діяла на момент призначення мені пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Житомирської області №18/257вих-20 від 02.03.2020 (виданої згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 657 та Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019), починаючи з 1 січня 2020 року, без обмеження граничного розміру пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією здійснити разово та однією сумою, без застосування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р. "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", якою затверджено "Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 (а.с. 111-118), яке набрало законної сили 27.10.2020, позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області про перерахунок пенсії ОСОБА_1 від 11.03.2020 № 81 та від 12.03.2020 "Про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру"".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області здійснити з 01.01.2020 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Житомирської області від 02.03.2020 № 18-257вих-20, з урахуванням раніше проведених виплат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 24.02.2021 (а.с.189-190) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, подати у строк 45 днів з дня отримання копії даної ухвали звіт про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 по справі № 240/6942/20.

Відповідач 02.04.2021 подав звіт про виконання рішення суду (а.с.193-197).

Відповідно до поданого звіту про виконання судового рішення, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області на виконання зазначеного рішення суду з 01.01.2020 ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Житомирської області від 02.03.2020 № 18-257 вих-20 з урахуванням раніше проведених виплат.

В результаті проведеного перерахунку з 01.01.2020 розмір пенсії становить 25918,20 грн (28798,00 грн x 90%) і вона виплачується в максимальному розмірі згідно з частиною 15 статті 86 Закону України "Про прокуратуру", а саме: з 01.12.2020 в розмірі 17690,00 грн. (а.с.196-197), при цьому недоплачена пенсія за період з 01.01.2020 по 30.11.2020 в сумі 124928,86 грн. (а.с.203) внесена до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с.195, 217, 242).

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області до суду подано довідку від 06.05.2021 №0600-04-7/34213 (а.с.216), в якій зазначено, що на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Пенсійного фонду України в 2020 році, січні-березні 2021 року надійшли кошти, за якими проведена виплата заборгованості по рішенням суду, які надійшли до 31.03.2019; у квітні 2021 року, у зв`язку зі змінами порядку проведення фінансування та виплати пенсії, згідно з якими фінансування та виплата пенсій проводиться централізовано Пенсійним фондом України, на виконання рішення суду було спрямовано коштів, за якими виплата проведена по рішеннях суду, які надійшли до 30.06.2019. Заборгованість на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі № 240/6942/20 від 17.09.2020, яке надійшло 07.10.2020, Пенсійним фондом України не профінансовано та виплату не проведено.

Вважаючи, що рішення суду відповідачем не виконується протиправно, позивач звернувся до суду з зазначеним клопотанням.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вжив конкретні заходи з метою виконання рішення суду від 17.09.2020 і виплата недоплаченої позивачу пенсії за період з 01.01.2020 по 30.11.2020 в сумі 124928,86 грн. вже залежить не від дій Головного управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області, а від фінансування відповідними органами для її здійснення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про накладення штрафу на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Позивач, не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що рішення суду не виконано відповідачем без поважних причин. Доводи відповідача щодо відсутності фінансових ресурсів не може вважатись обставиною, що виправдовує невиконання судового рішення.

Зазначає, що оскільки поданий звіт не вказує на повне виконання рішення суду, є підстави для задоволення заяви про накладення штрафу на суб`єкта владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність правових обставин для задоволення апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу- у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлено статтею 382 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В силу приписів ч.ч. 2, 3, 4ст. 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021 року у справі №9901/598/19.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №240/6942/20 відповідачем з 01.01.2020 проведено перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Житомирської області від 02.03.2020 № 18-257 вих-20 з урахуванням раніше проведених виплат. З 01.12.2020 пенсія виплачується в розмірі, обчисленому на виконання рішення суду. Визначено розмір доплати за період з 01.01.2020 по 30.11.2020 в сумі 124928,86 грн. Інформацію про виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі №240/6942/20 про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу) у розмірі 75318,25 грн., надано Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" ІКІС ПФУ. При цьому, відповідач вказує на те, що виплата заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування пенсійних виплат, буде здійснена за умови надання відповідного фінансування у порядку черговості надходження судового рішення до боржника.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 р. № 280 (далі - Положення про ПФУ) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2 Положення про Пенсійний фонд України передбачено, що Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України.

Згідно пункту 7 Положення про ПФУ Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Повноваження органів Пенсійного фонду України, як виконавця бюджетних програм, визначаються перш за все ст.23 Бюджетного кодексу України, а саме: будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно статті 116 Бюджетного кодексу України порушенням бюджетного законодавства визнається порушення учасником бюджетного процесу встановлених цим Кодексом чи іншим бюджетним законодавством норм щодо складання, розгляду, затвердження, внесення змін, виконання бюджету та звітування про його виконання, а саме взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цьому Кодексу чи закону про Державний бюджет України.

З урахуванням встановлених обставин та на підставі аналізу зазначених норм права, колегія суддів вважає, що невиконання судового рішення позивачем в частині невиплати пенсії за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

За матеріалами справи відповідачем частково не виконано рішення в частині виплати перерахованої частини пенсії ОСОБА_2 .

Водночас, відповідач вчинив дії на виконання рішення суду, тому відповідно відсутня протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень, крім виплати самостійно розрахованої пенсійним органом суми, про що відповідачем прийняте відповідне рішення на виконання рішення суду.

Верховний Суд у постановах від 28 лютого 2019 року по справі №822/1080/17, від 13 червня 2018 року по справі №757/29541/14-а зазначив, що невиконання судового рішення управлінням ПФУ в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

У постановах Верховного суду від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 7 листопада 2019 року у справі № 420/70/19 викладена позиція, що рішення суду про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесене лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

На підставі викладеного, беручи до уваги невиплату заборгованості на час прийняття даного рішення, суд враховує, що вказані виплати здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, які у пенсійного органу обмежені, наслідком чого встановлено черговість цих виплат, що не може свідчити про невиконання рішення суду, оскільки останнє буде виконане в порядку черги, за відсутності вини відповідача щодо встановлених обставин, а саме прийняття рішення про виплату заборгованості в порядку черги.

Відтак, нарахована позивачу сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Суд звертає увагу, що виділення коштів із Державного бюджету на погашення заборгованості з виплати коштів не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України, тому у діях начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відсутні ознаки вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення, як умови притягнення особи до відповідальності та накладення, у даному випадку, штрафу.

Судова колегія також вважає за необхідне зауважити, що відповідач у встановлений судом першої інстанції ухвалою від 24.02.2021 року строк, повідомив суд про вжиті заходи щодо виконання судового рішення від 17.09.2020 року.

При цьому, повідомлені відповідачем обставини не визнані судом першої інстанції такими, що свідчать про умисне фактичне невиконання відповідачем рішення суду, наявність ознак недобросовісності у діях суб`єкта владних повноважень, та ухилення відповідача від виконання рішення суду.

Отже відповідачем вчинено конкретні, залежні від нього заходи, спрямовані на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року.

Стосовно доводів позивача про те, що здійснення перерахунку пенсії та нездійснення її виплати є доказом невиконання судового рішення колегія суддів зазначає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. При цьому, як зазначалося вище, відповідачем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду.

При цьому, враховуючи відсутність у відповідача бюджетних асигнувань на виплату заборгованості за судовим рішенням, колегія суддів вважає, що невиплата нарахованої суми пенсії позивачу відбулася з підстав відсутності відповідного бюджетного фінансування, а отже відсутні підстави вважати допущення суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності у питанні виконання судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює.

Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Надаючи оцінку доводам апелянта, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 вересня 2021 року.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Шидловський В.Б. Капустинський М.М.