Справа № 200/7933/21
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2021 р. Справа№200/7933/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати противоправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (наразі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, ), які виразились у незастосуванні ОСОБА_1 при розрахунку пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у розмірі 9118,81грн, тобто за 2018-2020 роки, та у відмові у включенні ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком № 1 період роботи з 07.06.1999 р. по 27.09.2001 р. та з 21.12.2010 р. по 13.03.2011 р.,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у розмірі 9118,81грн., тобто (2018-2020 роки) та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за списком №1 період роботи з 07.06.1999 р. по 27.09.2001 р. та з 21.12.2010 р. по 13.03.2011 р., з дня призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.12.2020 року він звернувся до відповідача з заявою через ВЕБ портал про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. 30.12.2020 року йому було відмовлено у призначенні пенсії, так як довідка, яка підтверджує пільговий характер роботи не відповідає вимогам ПФУ. 25.01.2021 року він повторно звернувся з заявою про призначення пенсії, надавши до заяви пільгові довідки від 15.01.2021 року. 02.02.2021 року відповідачем було прийняте рішення в призначені пенсії за віком на пільгових умовах. Між тим, позивач не погоджується з розрахунком пенсії, у зв`язку з чим, змушений був звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), залучено до участі у справі третю особу Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року витребувано в термін до 20 липня 2021 року від Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» письмові пояснення щодо періоду роботи ОСОБА_1 (за пільговим стажем за списком №1) з 02.12.1999 року по 27.09.2001 року на підприємстві, з відповідними доказами.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. В обґрунтування заперечень зазначив, що 02.02.2021 позивачу було призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Період роботи ОСОБА_1 з 07.06.1999 по 27.09.2001 зараховано до стажу на загальних умовах, так як атестація робочих місць на підприємстві своєчасно не проведена (первина атестація 07.06.1994, наступна - 28.09.2001). До стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи з 21.12.2010 по 13.03.2011 оскільки в системі персоніфікованого обліку вищезазначений період зазначено як робота за Списком № 2. Також, зазначено, що середньомісячний заробіток складає 21724,07 грн (середній заробіток за 2017, 2018 - 7763,17).

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

21 липня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, третьою особою Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» надані пояснення, в яких зазначено про те, що пільговий стаж роботи (за Списками № 1, 2) ОСОБА_1 у ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» складається з наступних періодів:

- з 23.04.1993 року по 12.12.1999 року у конвертерному цеху газівником за Списком №1, що підтверджується наказом про атестацію робочих місць № 118 від 07.06.1994 року;

- з 13.12.1999 року по 03.04.2000 року у конвертерному цеху слюсарем-ремонтником на гарячих ділянках робіт за Списком №2, що підтверджується наказом про атестацію робочих місць №366 від 02.12.1999р.;

- з 04.04.2000 року по 20.12.2010 року у конвертерному цеху слюсарем-ремонтником на гарячих ділянках робіт за Списком №1, що підтверджується наказами про атестацію робочих місць № 104 від 04.04.2000р.; № 315 від 28.09.2001р.; № 300 від 18.09.2006 року;

- з 21.01.2010 року по 13.03.2011 року у конвертерному цеху слюсарем-ремонтником на гарячих ділянках робіт за Списком №2, що підтверджується наказом про атестацію робочих місць №351 від 21.12.2010 року;

- з 14.03.2011 року по 17.03.2011 року у конвертерному цеху слюсарем-ремонтником на гарячих ділянках робіт за Списком №1, що підтверджується наказом про атестацію робочих місць № 112 від 14.03.2011 року.

У зв`язку з чим, просили врахувати позицію підприємства під час ухвалення рішення у справі.

05 серпня 2021 року через відділ документообігу та архівної роботи суду, представником позивача надані пояснення, в яких зазначає, що пояснення третьої особи ґрунтуються на припущеннях та спростовуються письмовими доказами, наданими до суду раніше.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді у щорічній відпустці з 12.07.2021 року по 15.09.2021 року розгляд справи здійснюється у перший робочий день судді.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах (Робота за списком №1) з 02.12.2020 року.

16.04.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зі скаргою, в якій не погоджується з нарахованим розміром пенсії.

Листом від 21.04.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області надано відповідь на звернення позивача, в якому зазначає, що 22.12.2020 та 24.12.2020 за допомогою сервісу Вебпортал Пенсійного фонду України позивач звертався з заявами про призначення пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-1V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням управління № 546 від 04.01.2021 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058. 05.01.2021 за допомогою сервісу Вебпортал Пенсійного фонду України позивач звернувся управління з заявою про призначення пенсії відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058. Таким чином, днем звернення за призначенням пенсії вважається 22.12.2020. З 02.12.2020 управлінням призначено пенсію відповідно до Закону № 1058.

Також, у листі зазначено, що період роботи з 07.06.1999 по 27.09.2001 управлінням зараховано до загального страхового стажу на загальних умовах. До стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи з 21.12.2010 по 13.03.2011 оскільки в системі персоніфікованого обліку вищезазначений період зазначено як робота за Списком № 2.

Листом Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 20.04.2021 року №1688-1629/Ф-02/8-0580/21 на запит позивача повідомлено про те, що 22.12.2020 року останній звернувся за призначенням пенсії, заяву було відпрацьовано. Пенсію призначено з 02.12.2020 року, та позивач перебуває на обліку в управлінні, як одержувач пенсії за віком на пільгових умовах по сп. №1 у відповідності до п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Звернення за призначенням пенсії відбулося в грудні 2020 року, тому застосовувати для обчислення пенсії середню заробітну плату по Україні за 2018- 2020 роки (9118,81 грн.) у Маріупольського ОУ ПФУ законні підстави відсутні. Період роботи ОСОБА_1 з 07.06.1999 по 27.09.2001 року враховано до стажу на загальних умовах, так як атестація робочих місць на підприємстві своєчасно не проведена (первинна атестація 07.06.1994, наступна - 28.09.2001). Період роботи з 21.12.2010 по 13.03.2011 враховано до стажу на загальних умовах, так як згідно відомостей про спеціальний стаж (ОК-5) ОСОБА_1 працював по сп №2.

Не погоджуючись з діями відповідача, які полягають у незарахуванні до пільгового стажу за списком №1 періодів роботи на ПрАТ «МК «Азовсталь» з 07.06.1999 по 27.09.2001 року та з 21.12.2010 року по 13.03.2011 року та незастосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 роки, позивач змушений був звернутися до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон № 1058).

Відповідно до статті 1 Закону №1058, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 грудня 2015 року у справі № 686/19687/14а.

Як встановлено судом, у трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 містяться наступні записи щодо спірних періодів праці на ПрАТ «МК «Азовсталь»:

- з 23.04.1993 року по 12.12.1999 року позивач працював у конвертерному цеху газівником 5 розряду,

- з 13.12.1999 року по 31.05.2008 року позивач працював у конвертерному цеху слюсарем-ремонтником на гарячих роботах 5 розряду,

- з 01.06.2008 року по 17.03.2011 року позивач працював у конвертерному цеху слюсарем-ремонтником на гарячих роботах 6 розряду.

Згідно довідки ПрАТ «МК «Азовсталь» від 15.01.2021 року №03.03.01-5, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працював повний робочий день при повному робочому тижні на Металургійному комбінаті «Азовсталь» за період з 23.04.1993 року по 12.12.1999 року та виконував роботи: у конвертерному цеху (виробництво сталі) за професією: газівник, що передбачена Списком №1 розділу III підрозділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року.

Також, у довідці зазначено, що дана професія атестована згідно з наказами по комбінату за результатами атестації робочих місць №118 від 07.06.1994 року-перв.атест.

Відповідно до записів у довідці ПрАТ «МК «Азовсталь» від 15.01.2021 року №03.03.01-6, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працював повний робочий день при повному робочому тижні на Металургійному комбінаті «Азовсталь» за період: з 13.12.1999 року по 01.12.1999 року, з 28.09.2001 року по 20.12.2010 року, з 14.03.2011 року по 17.03.2011 року виконував роботи у конвертерному цеху (виробництво сталі) за професією робітники ремонтних служб, зайняті ремонтом устаткування в місцях його встановлення на дільницях (робочих місцях) діючих виробництв, основні робітники яких користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1 (слюсар-ремонтник), що передбачена списком №1 розділ розділу III підрозділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року.

Також, у довідці зазначено, що дана професія атестована згідно з наказами по комбінату за результатами атестації робочих місць №118 від 07.06.1994 року-перв.атест., №315 від 28.09.2001 року, №300 від 18.09.2006 року.

У довідці ПрАТ «МК «Азовсталь» від 11.11.2020 року №04.06/4-2941 зазначено, що ОСОБА_1 працював у конвертерному цеху з 23.04.1993 року по 17.03.2011 року газівником, слюсарем-ремонтником, слюсарем-ремонтником, зайнятим на гарячих роботах. На зазначених роботах був зайнятий повний робочий день, робоче місце за умовами праці атестовано, має право на пенсію за списком №1.

Разом з тим, як вбачається з розрахунку стажу, позивачу не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 07.06.1999 року по 27.09.2001 року та з 21.12.2010 року по 13.03.2011 року.

Підставою для незарахування до пільгового стажу періоду з 07.06.1999 року по 27.09.2001 року слугувало те, що атестація робочих місць на підприємстві своєчасно не проведена (первинна атестація 07.06.1994, наступна - 28.09.2001), не зарахуванням до пільгового стажу за списком № 1 періоду роботи з 21.12.2010 по 13.03.2011 слугувало те, що в системі персоніфікованого обліку вищезазначений період визначено як робота за списком № 2, на що суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Мінпраці від 18 листопада 2005 року № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 року за № 1451/11731), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно п.4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затв. Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005383, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за № 1451/11731 ) результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умові характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Під час розгляду справи, судом прийнято до уваги Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 року №205, згідно якого в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що атестація має проводитися у передбачені для цього строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується й Верховний Суд в постанові від 21.08.2018 (адміністративне провадження К/9901/20098/18, справа №352/547/16-а) та постанові від 10.07.2018 (справа №227/545/17, адміністративне провадження №К/9901/22421/18) вказуючи, що: атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

При цьому, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21 519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо відсутності підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 07.06.1999 року по 27.09.2001 року у зв`язку з несвоєчасним проведенням атестації.

Разом з тим, з наявних у матеріалах справи доказів, судом встановлено, що відповідно до Наказу «Про підсумки атестації робочих місць» від 07.06.1994 року № 118, професія позивача з 23.04.1993 року по 12.12.1999 року: газівник у конвертерному цеху, атестована за списком №1.

Відповідно до Наказу «Про підсумки атестації робочих місць в мартенівському та конверторному цехах» від 02.12.1999 року №366, професія позивача з 13.12.1999 року по 03.04.2000 року: слюсар-ремонтник у конвертерному цеху, атестована за списком №2.

Відповідно до Наказу «Про підсумки атестації робочих місць в цехах рейко- балковому, толстолістовому, доменному, мартенівському, конверторному, ремонту металургійної печі, ковальсько-пресового, відділах утилізації шламів, переробки рідких шлаків» від 04.04.2000 року № 104, від 28.09.2001 року №315, від 18.09.2006 року № 300 професія позивача у період з 04.04.2000 року по 20.12.2010 року: слюсар-ремонтник у конвертерному цеху, атестована за списком №1.

Відповідно до Наказу «Про підсумки атестації робочих місць» від 21.12.2010 року №351, професія позивача у період з 21.12.2010 року по 13.03.2011 року: слюсар-ремонтник у конвертерному цеху, атестована за списком №2.

Відповідно до Наказу «Про підсумки атестації робочих місць» від 14.03.2011 року №112, професія позивача у період з 14.03.2011 року по 17.03.2011 року: слюсар-ремонтник у конвертерному цеху, атестована за списком №1.

Враховуючи, вищевикладене, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем до пільгового стажу наступних періодів: з 07.06.1999 року по 12.12.1999 року за списком №1, з 13.12.1999 року по 03.04.2000 року за списком №2, з 04.04.2000 року по 27.09.2001 року за списком №1, з 21.12.2010 року по 13.03.2011 року за списком №2.

Щодо незастосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2018-2020 роки під час призначення позивачу пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Згідно з приписами частини 2 статті 40 Закону №1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У разі відсутності на день призначення пенсії даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, для визначення середньої заробітної плати (доходу) враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.

Як зазначає відповідач у відзиві, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 22.12.2020 року.

За результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії, відповідачем прийнято рішення від 30.12.2020 року про відмову в призначенні позивачу пенсії, тобто відповідач як орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам реалізував свої повноваження шляхом прийняття рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії. При цьому, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу за його заявою від 22.12.2020 року надавався строк для подання додаткових документів.

Також, відповідач не заперечує, що позивач повторно звернувся 25.01.2021 року з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатом розгляду якої позивачу призначено пенсію з 02.12.2020 року, застосувавши при цьому показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2017-2019 роки.

Між тим, суд звертає увагу відповідача, що роком звернення позивача з заявою про призначення пенсії є саме 2021 рік, оскільки за заявою позивача у 2020 році, останньому було відмовлено у призначенні пенсії про що складено рішення про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, враховуючи те, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком 25.01.2021 року, при обчисленні його пенсії у відповідності до вимог ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повинен враховуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019 та 2020 роки, у зв`язку із чим відповідачем допущено протиправні дії щодо не застосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018-2020 роки при призначенні позивачу пенсії за віком.

З урахуванням викладеного, з метою повного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії відповідача щодо не застосування показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018-2020 роки при призначенні позивачу пенсії за віком та не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивача періодів: з 07.06.1999 року по 12.12.1999 року за списком №1, з 13.12.1999 року по 03.04.2000 року за списком №2, з 04.04.2000 року по 27.09.2001 року за списком №1, з 21.12.2010 року по 13.03.2011 року за списком №2; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2018-2020 роки та зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача періоди: з 07.06.1999 року по 12.12.1999 року за списком №1, з 13.12.1999 року по 03.04.2000 року за списком №2, з 04.04.2000 року по 27.09.2001 року за списком №1, з 21.12.2010 року по 13.03.2011 року за списком №2, з дати призначення пенсії.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду для висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Відповідно до частини другої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27.09.2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням правових положень чинного законодавства України та системного аналізу практики застосованої в рішеннях Європейського суду з прав людини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною 8 статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не застосування показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2018-2020 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та не зарахування до пільгового стажу позивача періодів: з 07.06.1999 року по 12.12.1999 року за списком №1, з 13.12.1999 року по 03.04.2000 року за списком №2, з 04.04.2000 року по 27.09.2001 року за списком №1, з 21.12.2010 року по 13.03.2011 року за списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, буд.3) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2018-2020 роки та зарахувати до пільгового стажу періоди: з 07.06.1999 року по 12.12.1999 року за списком №1, з 13.12.1999 року по 03.04.2000 року за списком №2, з 04.04.2000 року по 27.09.2001 року за списком №1, з 21.12.2010 року по 13.03.2011 року за списком №2, з дати призначення пенсії.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, буд.3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження 16 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя П.В. Кочанова