Справа № 160/8885/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2021 року Справа № 160/8885/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання відповідача зарахувати періоди діяльності позивача з 01.04.94 р. по 30.08.96 р., з 01.12.2017 року по 28.02.2019 року й з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року до страхового стажу позивача з одночасним здійснення перерахунку пенсії й врахуванням зароблених коштів за 2017-2019 роки.
В обґрунтування позову посилався на протиправні дії відповідача, які полягали у безпідставній відмові зарахувати відповідні періоди трудової діяльності позивача до загального страхового стажу та призвели до відмови у здійсненні перерахунку пенсії й відповідно збільшення її розміру.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом і надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зазначені періоди не підлягають зарахуванню до трудового стажу позивача через недоліки, що містяться у його трудовий книжці, а також не сплати роботодавцем позивача страхових внесків.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу.
Згідно із ст.24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Із наданих відповідачем доказів судом встановлено, що до загального страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності з 01.04.94 р. по 30.08.96 р. через відсутність на записі про звільнення з ОПО фірма «Три Д» печатка підприємства, а з 01.12.2017 року по 28.02.2019 року й з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року через відсутність у цей період сплати страхових внесків.
Надаючи оцінку вказаним доводам Пенсійного органу суд входить із того, що відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Постановою Кабінету Міністрів України.
Так, пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637, передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто, відповідно до вказаних приписів законодавства, обов`язок щодо підтвердження трудового стажу на підставі відповідних довідок, покладається на особу, яке звертається із заявою про призначення пенсії, у разу відсутності у неї (особи) трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи.
Суд, досліджуючи копію трудової книжки позивача відмічає, що напроти періодів його роботи з 01.04.94 р. по 30.08.96 р., з 01.12.2017 року по 28.02.2019 року й з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження страхового стажу.
Стосовно ж не сплати роботодавцем страхових внесків за позивача суд зазначає про таке.
Так, за приписами ст. 113 Закону №1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.
Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Відповідно до статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.
Судом встановлено, що у не зарахований позивачеві період він працював у ТОВ НВК фірма «Техметалосервіс» та йому нараховувалася заробітна плата, а тому обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на ТОВ НВК фірма «Техметалосервіс», який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
За викладених обставин, внаслідок невиконання ТОВ НВК фірма «Техметалосервіс» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Отже, суд доходить висновку, що наявність заборгованості ПАТ ТОВ НВК фірма «Техметалосервіс» перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа.
Відповідні, ці обставини також не впливають на неможливості врахування заробітної плати позивача, що він отримував у цей період.
За викладених обставин та правових висновків Верхового Суду, періоди роботи позивача з 01.04.94 р. по 30.08.96 р., з 01.12.2017 року по 28.02.2019 року й з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року підлягають зарахуванню до його загального страхового стажу.
Визначаючись із способом відновлення порушеного права позивача суд виходить із того, що останньому вже призначено пенсію за віком з 10.12.2020 року, а тому ефективним способом захисту прав є зобов`язання відповідача зарахувати періоди роботи позивача з 01.04.94 р. по 30.08.96 р., з 01.12.2017 року по 28.02.2019 року й з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року до його загального страхового стажу та здійснити перерахунок пенсії з моменту її призначення із врахуванням заробітної плати за 2017-2019 роки.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати підлягають стягненню на користь позивача у повному обсязі.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період роботи з 01.04.94 р. по 30.08.96 р., з 01.12.2017 року по 28.02.2019 року й з 01.07.2020 року по 31.12.2020 року до загального страхового стажу ОСОБА_1 та здійснити перерахунок пенсії з 10.12.2020 року із урахуванням заробітної плати за 2017-2019 роки.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім), 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна