Справа № 120/399/21-а
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
02 вересня 2021 року 13:57 № 120/399/21-а
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., за участю секретаря судового засідання Прокопенко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Офісу Генерального прокурора

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за участі представників сторін
позивач ОСОБА_1

від відповідача Бойко В.Л.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 виконати вимоги, передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України, в частині збереження за ОСОБА_1 місця роботи та посади після припинення контракту на проходження військової служби, а також поновлення ОСОБА_2 на відповідній посаді в органах прокуратури України; зобов`язати Офіс Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України в органах прокуратури України; стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 червня 2021 року до моменту фактичного поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що наказом Генерального прокурора України від 03 лютого 2015 року №155-ц його, позивача, звільнено з посади старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України та наказом Генерального прокурора України №10-вк на підставі наказу Міністерства оборони України від 26 січня 2015 року №43 ОСОБА_1 , як військовослужбовця Збройних Сил України, відряджено до Генеральної прокуратури України та призначено на посаду прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва та нагляду за додержанням законів органами, що проводять оперативно-розшукову діяльність Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури. В подальшому, наказом Міністерства оборони України від 14 липня 2020 року №319 його, позивача, звільнено з військової служби у запас та наказом виконуючого обов`язки військового прокурора об`єднаних сил від 14 серпня 2020 року №501к звільнено з посади в органах прокуратури. Позивач вважає, що звільнення його на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України після введення в Україні особливого періоду без збереження за ним місця роботи, посади та середнього заробітку є протиправним. З огляду на викладене позивач вважає, що на нього поширюються гарантії, передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України, в частині збереження за ним місця роботи та посади після припинення контракту на проходження військової служби.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року адміністративну справу №120/399/21-а передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №120/399/21-а передано на розгляду головуючій судді Кузьменко А.І. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов, та зазначив, що з позивачем контракт про проходження військової служби було заключено відповідно до статті 27 Закону України «Про прокуратуру», а тому на спірні правовідносини не поширюється дія статті 119 Кодексу законів про працю України. Крім того відповідач вказує, що згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» оплата праці працівників органів прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури та наголошував на тому, що переведення до Офісу Генерального прокурора можливе виключно у разі успішного проходження атестації.

У відповіді на відзив позивач наголошував на тому, що законодавцем передбачено право прокурорів військових прокуратур достроково припинити контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України без пов`язаного із цим звільненням з органів прокуратури.

У підготовчому засіданні 08 червня 2021 року ухвалено про залишення без розгляду заяви позивача від 11 травня 2021 року про збільшення позовних вимог.

В підготовчому засіданні 22 липня 2021 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 22 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наказом Генерального прокурора України від 30 серпня 2014 року №2030ц ОСОБА_1 у зв`язку із зміною штатного розпису Генеральної прокуратури України призначено старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України за строковим трудовим договором до призначення на цю ж посаду військовослужбовця.

Наказом Міністерства оборони України від 26 січня 2015 року №43 відповідно до частин 5 статті 5 та статей 6, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 38, 71, 72 та 153 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України з солдатом запасу ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідну посаду зі штатно-посадовою категорією «полковник юстиції» та в порядку переатестації присвоєно звання «полковник юстиції».

Наказом Генерального прокурора України від 03 лютого 2015 року №155ц на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України та керуючись статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» позивача звільнено з посади.

Наказом Генерального прокурора України від 04 лютого 2015 року відповідно до статей 15, 46-1 Закону України «Про прокуратуру» позивача призначено на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора України від 07 травня 2015 року №140-вк позивача увільнено від виконання службових обов`язків на посаді старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури України та покладено тимчасове виконання службових обов`язків на посаді прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами антитерористичної операції Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.

В подальшому, наказом Міністерства оборони України від 14 липня 2020 року №319 відповідно до пункту 18 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів).

Наказом Військової прокуратури об`єднаних сил від 14 серпня 2020 року №501к на підставі статті 11 Закону України «Про прокуратуру», пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статей 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 242, 245 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, позивача з 21 серпня 2020 року звільнено з посади та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу, усіх видів грошового забезпечення та направлено його особову справу до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату.

Листом від 11 листопада 2020 року позивач звернувся до Генерального прокурора, в якому просив забезпечити виконання вимог статті 119 Кодексу законів про працю України в частині збереження місця роботи та посади після припинення контракту на проходження військової служби та поновлення його, позивача, на посаді прокурора в органах прокуратури.

Листом від 11 грудня 2020 року №07-305вих-20 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил повідомила позивача про те, що гарантії передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України на нього не поширюються.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо утворення військових прокуратур» від 14 серпня 2014 року № 1642-VII утворено систему військових прокуратур.

Відповідно до частини 4 статті 27 Закону України «Про прокуратуру» військовими прокурорами призначаються громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту.

Порядок зайняття посади прокурора визначається Положенням про проходження військової служби у військовій прокуратурі.

В окремих випадках за наказом Генерального прокурора України на посади прокурорів та слідчих військової прокуратури можуть бути призначені особи, які не є військовослужбовцями і не перебувають у запасі та відповідають вимогам частин першої та п`ятої цієї статті.

Військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України "Про прокуратуру" і проходять військову службу відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Вищі офіцерські звання військовослужбовцям військової прокуратури присвоюються Президентом України, інші військові звання - відповідно до встановленого законодавством порядку проходження військової служби.

Посади військових прокурорів та відповідні їм військові звання включаються в переліки військових посад.

Військові звання офіцерів військової прокуратури відповідають класним чинам працівників прокуратури. При звільненні офіцерів військової прокуратури (до полковника включно) з військової служби і призначенні на посади прокурорів в територіальні чи спеціалізовані прокуратури їм присвоюються відповідні їх військовим званням класні чини, а при прийнятті на військову службу у військову прокуратуру прокурорів, які мають класні чини (до старшого радника юстиції включно), їм присвоюються відповідні військові звання згідно із законодавством.

Як зазначено вище, наказом Генерального прокурора України від 30 серпня 2014 року №2030ц ОСОБА_1 у зв`язку із зміною штатного розпису Генеральної прокуратури України призначено старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України за строковим трудовим договором до призначення на цю ж посаду військовослужбовця.

Наказом Міністерства оборони України від 26 січня 2015 року №43 відповідно до частини 5 статті 5 та статей 6, 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 38, 71, 72 та 153 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України з солдатом запасу ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідну посаду зі штатно-посадовою категорією «полковник юстиції» та в порядку переатестації присвоєно звання «полковник юстиції».

Наказом Генерального прокурора України від 03 лютого 2015 року №155ц на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України, керуючись статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» позивача звільнено з посади.

Суд наголошує, що наказ Генерального прокурора України від 03 лютого 2015 року №155ц, яким позивача звільнено на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України позивачем не оскаржено.

При цьому, зі змісту наказу від 03 лютого 2015 року №155ц, яким позивача звільнено на підставі пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України вбачається, що підставою для його прийняття слугував, серед іншого, рапорт позивача, тобто позивач усвідомлював підстави звільнення та наслідки.

25 вересня 2019 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-ІХ.

Згідно з розділом І Закону №113-ІХ внесено зміни, в тому числі, до статті 32 КЗпП України, яку доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус", статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

У відповідності до пунктів 3-7, 9, 10 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті "Голос України".

З дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з пунктом 1 частини 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: 1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію; 2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури; 3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію; 4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Указані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України "Про прокуратуру".

Таким чином, вказаним Законом №113-ІХ запроваджено процедуру атестації працівників прокуратури, делеговано затвердження Порядку проходження прокурорами атестації Генеральному прокурору.

Суд зауважує, що станом як на дату звільнення позивача, так і станом на час розгляду справи по суті, Закон №113-ІХ є чинним, не визнавався неконституційним.

Судом встановлено, що 10 квітня 2020 року Першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення № 265 Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, згідно з яким ОСОБА_1 не допущено до етапу проходження співбесіди та визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Як зазначено вище, наказом Міністерства оборони України від 14 липня 2020 року №319 позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (пункт «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

В подальшому, наказом Військової прокуратури об`єднаних сил від 14 серпня 2020 року №501к на підставі статті 11 Закону України «Про прокуратуру», пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статей 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пунктів 242, 245 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, позивача з 21 серпня 2020 року звільнено з посади та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу, усіх видів грошового забезпечення та направлено його особову справу до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату.

Судом встановлено, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа №640/21889/20 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу виконувача обов`язків військового прокурора об`єднаних сил від 14 серпня 2020 року № 501к про звільнення полковника юстиції ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас на підставі пункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 21 серпня 2020 року з посади начальника режимно-секретної частини (на правах відділу) військової прокуратури об`єднаних сил та з органів прокуратури, виключення зі списків особового складу військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення; поновлення ОСОБА_1 в органах прокуратури України на рівнозначній посаді у спеціалізованій прокуратурі у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (на правах обласної прокуратури) з 22 серпня 2020 року; стягнення зі спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (на правах обласної прокуратури) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22 серпня 2020 року до моменту фактичного поновлення на посаді, розрахований за правилами, визначеними Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 № 100.

З системного аналізу викладеного вбачається, що позивач проходив службу в органах прокуратури як до укладання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, так і після, виключно в системі органів прокуратури та відповідно до норм Закону України «Про прокуратуру».

Укладання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України було обумовлено саме внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» в частині утворення військових прокуратур та прийняття на посади до військових прокуратур громадян з числа офіцерів, які проходять військову службу.

На думку суду, відповідачем було вирішено питання щодо подальшого перебування позивача на відповідній посаді з урахуванням змін Закону України «Про прокуратуру», внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», проте Першою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення від 10 квітня 2020 року № 265 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки».

З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, що з позивачем укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу на виконання норм статті 27 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, суд зауважує, що на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України позивача було призначено за строковим трудовим договором до призначення на цю ж посаду військовослужбовця (наказ від 30 серпня 2014 року №2030ц).

Тобто, прийняття на посаду старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу управління процесуального керівництва Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України іншого військовослужбовця мало б правовим наслідком звільнення позивача з вказаної посади.

Статей 119 Кодексу законів про працю України визначено, зокрема, що працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

З урахуванням наведеного вище, суд не вбачає бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо виконання вимог, передбачених статтею 119 Кодексу законів про працю України, в частині збереження за ОСОБА_1 місця роботи та посади після припинення контракту на проходження військової служби, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині зобов`язання Офіс Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України в органах прокуратури України та стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 червня 2021 року до моменту фактичного поновлення на посаді.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки судом встановлено відсутність підстав для застосування гарантій, визначених статтею 119 Кодексу законів про працю України.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-243, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко

Повний текст рішення виготовлено 13 вересня 2021 року