Справа № 420/14791/20
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними відмов, стягнення грошового забезпечення, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (з урахуванням уточненої позовної заяви від 09.02.2021 року) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 року № 14 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії видати наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з переходом на службу до Національної поліції України;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області видати наказ щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати незаконною відмову Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо нарахування грошового забезпечення позивачу відповідно до Закону України «Про оплату праці» та відмову щодо надання пропозиції працевлаштування в органах поліції;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення, починаючи з 27.06.2019 року та по час поновлення на посаді.

Ухвалою суду від: 15.02.2021 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; від 13.09.2021 року: відмовлено у прийнятті до розгляду заяви про збільшення позовних вимог та уточненої позовної заяви із збільшеними позовними вимогами.

Згідно зі змістом позовної заяви та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі з таких підстав, зокрема:

- наказом Головного управління МВС України в Одеській області № 130/с від 27.07.2020 року позивач поновлена на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого Управління ГУМВС з 03 грудня 2018 року на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року по справі № 420/6852/18;

- проте, наказом № 14 о/с від 30.10.2020 року Головного управління МВС України в Одеській області позивач знову звільнена із органів внутрішніх справ з тих же підстав, що були предметом розгляду попередніх судових справ;

- так, наказом ГУМВС України в Одеській області № 334 о/с від 04 червня 2015 року мене звільнено за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) у відповідності до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України у запас Збройних Сил України;

- зазначені накази ГУМВС України в Одеській області оскарженні позивачем до суду;

- постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року, яка залишена в силі постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, визнані протиправними накази ГУМВС України в Одеській області про звільнення з органів внутрішніх справ та поновлено позивача, підполковника міліції, на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області з 05 червня 2015 року;

- наказом Головного управління МВС України в Одеській області від 11 січня 2017 року № 1 о/с, на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року, винесеної у справі № 815/2484/15, скасовано пункти наказів ГУМВС України в Одеській області від 20 квітня 2015 року № 1356 від 27 травня 2015 року № 1805 та від 04 червня 2015 року № 334 о/с відносно позивача, та поновлено на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в Одеській області;

- наказом ГУ МВС в Одеській області від 11 січня 2017 року № 2 о/с позивача звільнено з посади старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів). В подальшому на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року, винесеної у справі № 815/1909/17, наказом ГУМВС України в Одеській області від 28 грудня 2017 року № 42 о/с скасовано пункт наказу ГУМВС від 11 січня 2017 року № 2 о/с та поновлено на вищезазначеній посаді;

- однак, наказом ГУМВС України в Одеській області від 28 грудня 2017 року № 43 о/с у відповідності до пункту 10 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, позивача звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів);

- рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року у справі № 815/207/18, яке набрало законної сили 16 травня 2018 року, зокрема: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області № 43 від 28 грудня 2017 року; позивача поновлено на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУ МВС України в Одеській області з 28 грудня 2017 року; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області (Ліквідаційна комісія) на користь позивача заробіток за час затримки виконання рішення за період з 30 листопада 2017 року по 15 березня 2018 року в розмірі 3128,06 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів;

- наказом № 16 від 30.11.2018 року позивач знову була звільнена з тих самих підстав;

- рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року по справі № 420/6852/18 цей наказ було скасовано та позивача знову поновлено на посаді;

- вказане рішення залишено в силі постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року та постановою Верховного Суду від 25.06.2020 року;

- незважаючи на вказані рішення, в яких детально дана правова оцінка правовідносинам щодо обов`язку відповідача при вирішенні питання про вивільнення працівників при скороченні штату, відповідач знову звільнив позивача з посади з порушенням норм діючого законодавства;

- оскаржуваним наказом позивач була звільнена із органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України;

- наказ винесений з порушенням процедури звільнення та без дотримання вимог п. 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію України»;

- при звільнені в порушені вимог Закону України «Про Національну поліцію України», Положення «Про проходження служби рядовим і навчальницьким складом органів внутрішніх справ» не було виконано зобов`язання про працевлаштування, як працівника ліквідованої установи;

- відповідачем - Ліквідаційною комісією при звільнені не виконані висновки судових рішень по справах № 815/1909/17, № 815/207/18, № 420/6852/18, якими задоволені позивача аналогічні позовні вимоги та визнано протиправними і скасовано накази про її звільнення через скорочення штату;

- крім того, відповідачі не розглянули заяви позивача стосовно її бажання проходити службу в органах поліції;

- після поновлення на посаді позивач неодноразово зверталась з заявами до відповідача з проханням перевести її на будь-яку посаду в органи поліції;

- проте, жодної пропозиції щодо зайняття посади не пропонувалось. Також, позивачу не надавалась інформація про перелік усіх наявних вакантних посад. При таких обставинах, вважає, що звільнення відбулося незаконно, що і стало підставою для звернення до суду;

- відповідно до висновку Верховного Суду в постанові по названій справі лише у разі, якщо особа відмовилась від усіх пропозицій щодо заняття посад і не подала заяви про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону № 580-VIII і звільнення особи за скороченням штату;

- Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено;

- подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі № 826/11746/16, від 20 листопада 2019 року у справі № 200/1085/19-а і суд не знаходить підстав для відступу від нього;

- крім того, Верховний Суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 4 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14. У цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи;

- в свою чергу, Законом України «Про Національну поліцію України» передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, зокрема прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що замішуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції;

- у цьому контексті слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України» передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 включно. Для відповідачів вказані норми є імперативними, тобто неприйняття працівника міліції на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів;

- відповідно до висновку Верховного Суду в постанові по названій справі лише у разі, якщо особа відмовилась від усіх пропозицій щодо заняття посад і не подала заяви про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону № 580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штату;

- Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі № 21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено;

- подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі № 826/11746/16, від 20 листопада 2019 року у справі № 200/1085/19-а і суд не знаходить підстав для відступу від нього;

- таким чином, при звільнені відповідачем не дотримано вимог п. 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»;

- відповідно до висновку Верховного Суду, в зазначеній постанові відповідач перед застосуванням пункту 10 розділу XI Закону № 580-VІІІ, має забезпечити дотримання тимчасової процедури скорочення штатів з урахуванням надання можливості бути прийнятою на службу до поліції, шляхом подання заяви про надання згоди на призначення на посаду;

- позивач була згодна на будь-яку посаду в поліції, проте їй таку можливість не надано. При цьому, відповідь на її заяву була не мотивована та не містила інформації про наявні посади;

- посилання на неможливість працевлаштування без обґрунтування такої відмови не може бути доказом дотримання відповідачем процедури звільнення та подальшого працевлаштування до поліції;

- після поновлення позивача на посаду, відповідач повинен був встановити посадовий оклад та розрахувати грошове забезпечення позивача, однак позивачу безпідставно в цьому відмовлено.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав, зокрема:

- наказом ГУМВС України в Одеській області № 13 о/с від 27.07.2020 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 та Верховного суду України від 25.06.2020, винесених у справі № 420/6852/18 скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області № 16 о/с від 30.11.2018 та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого управління ГУМВС України в Одеській області з 03.12.2018 року та сплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 по 27.06.2019 в сумі 13840,19 грн.;

- листом від 26.08.2020 № 9/8185 ОСОБА_1 була попереджена про наступне звільнення та до листа було додано саме попередження;

- підставою про попередження про наступне звільнення є втрата чинності Закону України «Про міліцію» ліквідація усіх органів та підрозділів ГУМВС України в Одеській області та скасування відповідно до наказу МВС України від 06.11.2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» усіх штатів;

- листом за вих. № 6486 від 08.09.2020 до ГУНП в Одеській області було направлено лист щодо прийняття ОСОБА_1 на посаду в ГУНП в Одеській області та роз`яснення процедури набору кандидатів на службу в поліцію;

- на вказаний лист було отримано відповідь № 9/9843 від 21.10.2020 відповідно до якого за результатами розгляду ГУНП в Одеській області було прийнято рішення про відмову у прийняті ОСОБА_1 на службу до поліції відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію»;

- відповідне рішення прийнято шляхом затвердження Висновку щодо доцільності прийняття до лав Національної поліції України ОСОБА_1 , затвердженого начальником ГУНП в Одеській області Бехом О.В. від 21.10.2020;

- листом від 21.10.2020 № 9/Д-1763 ОСОБА_1 було повідомлено про прийняте ГУНП в Одеській області рішення;

- наказом ГУМВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с ОСОБА_1 звільнено через скорочення штатів на підставі листа ГУНП в Одеській області від 21.10.2020 № 9/9843 та попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 ;

- листом від 05.11.2020 № 9/10143 ОСОБА_1 було проінформовано про факт звільнення;

- відповідно до п. 8-10 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію»: 8. З дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. 9. Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. 10. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Враховуючи зазначене рішення щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в Національної поліції України має прийматися саме ГУНП в Одеській області. Відповідним рішенням позивачці було відмовлено у прийняті на службу в поліції;

- керуючись п. 10 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 підлягає звільненню через скорочення штатів;

- таким чином, ГУ МВС України в Одеській області було здійснено усі можливі дії щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в поліції, а наказ ГУМВС України в Одеській області № 14 о/с від 30.10.2020 є законним та обґрунтованим.

Станом на дату вирішення справи відзив на позовну заяву або заява про продовження встановленого судом процесуального строку для його подання, в порядку ч. 2 ст. 121 КАС України, від відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області до суду не надійшли.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані позивачем та відповідачем - Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

У зв`язку з втратою чинності штатів усіх органів та підрозділів Головного управління МВС України в Одеській області, відповідно до наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» буде звільнено з органів внутрішніх справ не раніше ніж за два місяці на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, Головним управлінням МВС України в Одеській області складено (а.с.126):

- Попередження про наступне звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381), старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління МВС України в Одеській області.

У зв`язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію» та, як наслідок, штатів усіх органів та підрозділів Головного управління МВС України в Одеській області, відповідно до наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» відсутня можливість працевлаштування в Головному управлінні МВС України в Одеській області Головним управлінням МВС України в Одеській області складено (а.с.126):

- Повідомлення про неможливість працевлаштування підполковника міліції ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с «По особовому складу» (а.с.123), згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 09 листопада 2020 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів): підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381), старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області. Підстава: лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.10.2020 № 9/9843 та попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з наказом Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 року № 14 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, позивач звернувся до суду з вищенаведеними позовними вимогами.

Судом також встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 420/6852/18 (а.с.11-31), зокрема:

- адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (місцезнаходження: вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ідентифікаційний код юридичної особи: 08592268) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні, стягнення грошового забезпечення та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково;

- визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.11.2018 № 16 о/с «По особовому складу»;

- поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381) на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 3 грудня 2018 року;

- стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 року по 27.06.2019 року в розмірі 13840,19 грн. (тринадцять тисяч вісімсот сорок гривень дев`ятнадцять копійок);

- в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 3 грудня 2018 року та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 420/6852/18 - залишено без змін. (а.с.32-49)

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 420/6852/18 залишено без змін. (а.с.50-69)

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема (а.с.6-9):

- заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 р., яка адресована голові Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, у якій позивач просить: вирішити питання щодо переводу її на службу в поліцію; повідомити де вона повинна працювати на час дії попередження, а саме два місяця, як це вказано в попередженні;

- заяви ОСОБА_1 від 21.09.2020 р., голові Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, у якій позивач просить: вирішити питання щодо переводу її на службу в ГУНП в Одеській області; про прийняте рішення повідомити письмово;

- листа-відповіді ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 21 жовтня 2020 року № 9/Д-1763 на заяву від 21.09.2020 року, яким позивача повідомлено, що: згідно листа Головного управління Національної поліції в Одеській області, позивачу відмовлено у прийнятті на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та рекомендовано подати анкету для участі у конкурсі кандидатів на службу до поліції на вакантні посади, відповідно до ст. 51 зазначеного Закону; відповідна інформація розміщена на офіційному сайті Національної поліції України; враховуючи вищевикладене, з метою додержання норм чинного законодавства, проінформовано, що позивач буде звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, з 09 листопада 2020 року; для отримання витягу з наказу про звільнення та трудової книжки необхідно прибути до ліквідаційної комісії Головного управління;

- листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 05 листопада 2020 року № 9/10143, яким позивача проінформовано, що наказом ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с її звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, з 09 листопада 2020 року.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копії, зокрема (а.с.122, 124-125, 127-135):

- наказу Головного управління МВС України в Одеській області від 27.07.2020 № 13 о/с «По особовому складу», згідно з яким, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019, постанов П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 та Верховного суду України від 25.06.2020, винесених по справі № 420/6852/18, скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 30.11.2018 № 16 о/с щодо звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381), старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області; поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381) на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області, з 03 грудня 2018 року, сплативши на її користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 по 27.06.2019 в сумі 13840,19 гривень;

- листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеської області від 26 серпня 2020 року № 9/8185 «Про направлення попередження», відповідно до якого, з метою додержання вимог чинного законодавства, у зв`язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію», та, як наслідок, штатів усіх органів та підрозділів Головного управління МВС України в Одеській області, направлено попередження про наступне звільнення позивача з органів внутрішніх справ та повідомлення про неможливість працевлаштування позивача в Головному управлінні;

- фіскального чеку «Укрпошти» від 26.08.2020 року щодо надіслання позивачу листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС Україна в Одеської області від 26 серпня 2020 року № 9/8185;

- листа Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21 жовтня 2020 року № 9/9843 «Про розгляд листа», яким Голову ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області повідомлено, що його лист від 08.09.2020 за вх. 6486 щодо прийняття ОСОБА_1 на посаду ГУ НП та роз`яснення процедури набору кандидатів на службу до поліції на вакантні посади керівництвом Головного управління Національної поліції розглянуто, із зазначенням:

- за результатами розгляду прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у прийняті на службу до поліції, відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та рекомендовано подати анкету для участі у конкурсі кандидатів на службу до поліції на вакантні посади, відповідно до ст. 51 зазначеного Закону;

- згідно ст. 51 Закону для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії (далі - ПК);

- ПК Головного управління здійснюється набір кандидатів на службу до поліції на вакантні посади, відповідна інформація розміщена на офіційному сайті Національної поліції України;

- Висновку щодо доцільності прийняття до лав Національної поліції України ОСОБА_1 , затвердженого Начальником ГУНП в Одеській області генералом поліції третього рангу О.В. Бех, відповідно до якого, посадові особи ГУНП в Одеській області вважали би:

- в прийнятті ОСОБА_1 на службу в поліцію до ГУНП в Одеській області, відповідно до пункту 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», відмовити;

- про прийняте рішення повідомити ліквідаційну комісію ГУМВС України в Одеської області;

- рекомендувати ліквідаційній комісії ГУМВС України в Одеської області запропонувати ОСОБА_1 подати анкету для участі у конкурсі кандидатів на службу до поліції на вакантні посади, відповідно до ст. 51 Закону України «Про Національну поліцію»;

- листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеської області від 05 листопада 2020 року № 9/101143 «Про інформування», яким позивача поінформовано про те, що наказом ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, з 09 листопада 2020 року (копія наказу додається);

- фіскального чеку «Укрпошти» від 05.11.2020 року щодо надіслання позивачу листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеської області від 05 листопада 2020 року № 9/101143;

- листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеської області від 19.03.2021 року № 14/1-37, відповідно до якого нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період перебування її на посаді з 27.07.2020 р. по 09.11.2020 р. не проводилося;

- Довідки про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття від 23 березня 2021 р. № 14/1-206, виданої позивачу з розрахунку за квітень, травень 2015 року, відповідно до якої, середньомісячне грошове забезпечення складає 1529,55 грн., середньоденне - 50,15 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114), Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України:

вільний вибір виду діяльності;

безплатне сприяння державними службами зайнятості у підборі підходящої роботи і працевлаштуванні відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти, з урахуванням суспільних потреб;

надання підприємствами, установами, організаціями відповідно до їх попередньо поданих заявок роботи за фахом випускникам державних вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладів;

безплатне навчання безробітних нових професій, перепідготовку в навчальних закладах або у системі державної служби зайнятості з виплатою стипендії;

компенсацію відповідно до законодавства матеріальних витрат у зв`язку з направленням на роботу в іншу місцевість;

правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду;

11) встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 49-2 КЗпП України Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або його близькою особою повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому грошової компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку, а у випадку неможливості поновлення - у розмірі дворічного середнього заробітку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону № 580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 68 Закону № 580-VIII у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно з пп. г п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до п.п. 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

1. Щодо позовних вимог в частині: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 року № 14 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ; зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії видати наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з переходом на службу до Національної поліції України; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області видати наказ щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»; визнати незаконною відмову Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо надання пропозиції працевлаштування в органах поліції, - слід зазначити таке.

В позовній заяві позивачем зазначено, зокрема, що: після поновлення на посаді позивач неодноразово зверталась з заявами до відповідача з проханням перевести її на будь-яку посаду в органи поліції; проте, жодної пропозиції щодо зайняття посади не пропонувалось; також, позивачу не надавалась інформація про перелік усіх наявних вакантних посад; позивач була згодна на будь-яку посаду в поліції, проте їй таку можливість не надано; при цьому, відповідь на її заяву була не мотивована та не містила інформації про наявні посади.

Проте, в заявах по суті справи позивачем не зазначено (не конкретизовано), яку саме відмову (дії / рішення / тощо, їх дати та інші дані) Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо надання пропозиції працевлаштування в органах поліції позивач просить визнати незаконною.

При цьому, на доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, позивачем суду також надано копії, зокрема:

- заяви ОСОБА_1 від 07.09.2020 р., яка адресована голові Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, у якій позивач просить: вирішити питання щодо переводу її на службу в поліцію; повідомити де вона повинна працювати на час дії попередження, а саме два місяця, як це вказано в попередженні;

- заяви ОСОБА_1 від 21.09.2020 р., голові Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, у якій позивач просить: вирішити питання щодо переводу її на службу в ГУНП в Одеській області; про прийняте рішення повідомити письмово;

- листа-відповіді ліквідаційної комісії Головного управління МВС Україна в Одеської області від 21 жовтня 2020 року № 9/Д-1763 на заяву від 21.09.2020 року, яким позивача повідомлено, що: згідно листа Головного управління Національної поліції в Одеській області, позивачу відмовлено у прийнятті на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та рекомендовано подати анкету для участі у конкурсі кандидатів на службу до поліції на вакантні посади, відповідно до ст. 51 зазначеного Закону; відповідна інформація розміщена на офіційному сайті Національної поліції України; враховуючи вищевикладене, з метою додержання норм чинного законодавства, проінформовано, що позивач буде звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, з 09 листопада 2020 року; для отримання витягу з наказу про звільнення та трудової книжки необхідно прибути до ліквідаційної комісії Головного управління.

З наведеного змісту листа-відповіді ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 21 жовтня 2020 року № 9/Д-1763 не вбачається саме відмова позивачу у наданні пропозиції працевлаштування в органах поліції.

Разом з тим, згідно зі змістом відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів, відповідачем - ліквідаційною комісією Головного управління МВС України в Одеській області не заперечуються обставини щодо: ненадання позивачу пропозицій щодо вакантних посад для працевлаштування в органах поліції; необізнаності позивача із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

Судом встановлено, що відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с «По особовому складу», фактичними підставами для прийняття оскаржуваного наказу стали лише та виключно:

- юридичні підстави: пункти 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- фактичні підстави: лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.10.2020 № 9/9843 та попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 .

При цьому, згідно зі змістом оскаржуваного наказу, позивача звільнено з 09 листопада 2020 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів).

Також, відповідно до Попередження про наступне звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381), старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління МВС України в Одеській області, його складено Головним управлінням МВС України в Одеській області:

- у зв`язку з втратою чинності штатів усіх органів та підрозділів Головного управління МВС України в Одеській області, відповідно до наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання», позивача буде звільнено з органів внутрішніх справ не раніше ніж за два місяці на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

На виконання ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, викладені, зокрема, в постанові Верховного Суду від 20.11.2018 року по справі № 804/16386/15 (адміністративне провадження № К/9901/1766/18), відповідно до якої, зокрема:

- приписи норм Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" та Положення № 114, на підставі яких було прийнято спірний наказ, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі;

- отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, керівник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється;

- так, однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи;

- виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, суд дійшов висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації;

- Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Крім того, у рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 420/6852/18, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року та постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року, на підставі яких позивача поновлено на посаді наказом від 27.07.2020 № 13 о/с, вже надано оцінку юридичних підстав прийняття наказу, оскаржуваного у цій справі, тафактичної підстави - попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 .

При цьому, додатково застосована в оскарженому у цій справі наказі фактична підстава - лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.10.2020 № 9/9843, - не спростовує встановлені судом обставини та здійснені на їх підставі висновки суду, в тому числі висновки Верховного Суду, зокрема що:

- аналізуючи приписи пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, зауважує, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу;

- проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без її обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі;

- тобто, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва;

- така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення;

- спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту);

- таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону № 580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч.ч. 2, 4-7 ст. 13 «Обов`язковість судових рішень» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача - ліквідаційної комісії Головного управління МВС Україна в Одеської області у відзиві на Висновок щодо доцільності прийняття до лав Національної поліції України ОСОБА_1 , затвердженого начальником ГУНП в Одеській області Бехом О.В. від 21.10.2020, - з таких підстав.

Як встановлено судом вище, фактичними підставами прийняття оскаржуваного наказу у ньому зазначено: лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.10.2020 № 9/9843 та попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 , у яких немає посилання / не зазначено про Висновок щодо доцільності прийняття до лав Національної поліції України ОСОБА_1 , затверджений начальником ГУНП в Одеській області Бехом О.В. від 21.10.2020.

Так, зокрема у наданій на доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем - Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії копії листа Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21 жовтня 2020 року № 9/9843 «Про розгляд листа», Голову ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області повідомлено, що його лист від 08.09.2020 за вх. 6486 щодо прийняття ОСОБА_1 на посаду ГУ НП та роз`яснення процедури набору кандидатів на службу до поліції на вакантні посади керівництвом Головного управління Національної поліції розглянуто, та зазначено, зокрема: за результатами розгляду прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у прийняті на службу до поліції, відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та рекомендовано подати анкету для участі у конкурсі кандидатів на службу до поліції на вакантні посади, відповідно до ст. 51 зазначеного Закону. Отже, у листі-відповіді від 21 жовтня 2020 року № 9/9843 на лист голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, йде посилання на рішення щодо позивача, а не Висновок, без зазначення його обов`язкових реквізитів (дата, номер, тощо).

Крім того, згідно зі змістом листа Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21 жовтня 2020 року № 9/9843, до нього не додано жодних додатків.

У наданому відповідачем попередженні про наступне звільнення ОСОБА_1 вищенаведеного змісту взагалі немає посилання ні на Висновок щодо доцільності прийняття до лав Національної поліції України ОСОБА_1 , затвердженого начальником ГУНП в Одеській області Бехом О.В. від 21.10.2020, ні на рішення відповідного змісту.

Проте, відповідно до абз. 1, 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Жодних доводів щодо вжиття відповідачем всіх можливих заходів для отримання доказів, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення до його прийняття, але які не були отримані з незалежних від нього причин, - відповідачем не наведено та доказів на їх підтвердження не надано.

Разом з тим, щодо позовних вимог в частині: зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії видати наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з переходом на службу до Національної поліції України; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області видати наказ щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», - позивачем не зазначено жодних правових підстав для відновлення порушених прав позивача саме у такий спосіб.

При цьому, саме на Головне управління МВС України в Одеській області покладено обов`язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді та, в подальшому - переводу до лав поліції після перевірки його кандидатури згідно норм Закону України «Про Національну поліцію» належною комісією, у разі позитивного результату.

Також, зазначені позовні вимоги не відповідають вищенаведеним врахованим судом висновкам Верховного Суду, в тому числі викладеним у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18.

При цьому, судом також взято до уваги позицію Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), відповідно до якої принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при звільненні працівників поліції (зокрема, встановлення вичерпного переліку підстав, у зв`язку з якими забороняється звільнення працівника), то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення від 30.01.2003 N3-рп/2003 та від 02.11.2004 №15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Для вирішення спору та оцінки оскаржуваних рішень суд також врахував вимоги Європейської соціальної хартії, обов`язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року № 137-V Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої).

Так, Україна взяла на себе зобов`язання вважати обов`язковими для України такі статті та пункти частини II Хартії: п. 1 (визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості), п. 2 (ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає), п. 3 (створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування), п. 4 (забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм) статті 1 Право на працю.

Згідно зі статтею 24 Право на захист у випадках звільнення, з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Слід наголосити, що права і свободи, закріплені в документах, які мають статус міжнародно-правових договорів, є частиною національного законодавства України. Зазначене проголошено частиною першою статті 9 Конституції України, відповідно до якої чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, відповідно

суд дійшов висновків, що:

- оскаржуваний наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с «По особовому складу» прийнятий: не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відповідно він є протиправним та підлягає скасуванню, отже відповідна вимога позивача підлягає задоволенню;

- при цьому, виходячи з підстав, з яких суд дійшов висновків про визнання протиправним та скасування наказу голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с «По особовому складу», згідно з положеннями ч. 2 ст. 9, ч. 5 ст. 242, КАС України, вищезазначені похідні вимоги позивача зобов`язального характеру та про визнання незаконною відмови Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо надання пропозиції працевлаштування в органах поліції, підлягають задоволенню частково, у спосіб, з урахуванням встановлених судом обставин та змісту вищенаведеної врахованої судом постанови Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18, а саме шляхом:

- поновлення позивача на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 09 листопада 2020 року;

- зобов`язання Головного управління МВС України в Одеській області надати позивачу пропозицію щодо вакантних посад для працевлаштування в органах поліції.

При цьому суд звертає увагу позивача, що визнання протиправним та скасування оскарженого наказу, поновлення позивача на відповідній посаді та зобов`язання Головного управління МВС України в Одеській області надати позивачу пропозиції щодо вакантних посад для працевлаштування в органах поліції - є ефективним та достатнім способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах без окремого визнання протиправними дій чи бездіяльності Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо надання пропозиції працевлаштування в органах поліції, які фактично передували прийняттю оскаржуваного наказу, відповідно

- в задоволенні решти позовних вимог у зазначеній частині - відмовити.

2. Щодо позовних вимог в частині: визнати незаконною відмову Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо нарахування грошового забезпечення позивачу відповідно до Закону України «Про оплату праці»; стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення, починаючи з 27.06.2019 року та по час поновлення на посаді, - слід зазначити таке.

В позовній заяві позивачем зазначено, зокрема, що після поновлення позивача на посаді, відповідач повинен був встановити посадовий оклад та розрахувати грошове забезпечення позивача, однак позивачу безпідставно в цьому відмовлено.

Проте, в заявах по суті справи позивачем не зазначено (не конкретизовано), як /яким чином (діями / рішенням / тощо) позивачу відмовлено у встановленні посадового окладу та розрахунку грошового забезпечення позивача. Також, до заяв по суті справи не додано жодних доказів на доведення відповідних обставин.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України в постанові від 14.01.2014 р. по справі № 21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копії, зокрема:

- наказу Головного управління МВС України в Одеській області від 27.07.2020 № 13 о/с «По особовому складу», згідно з яким, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019, постанов П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 та Верховного суду України від 25.06.2020, винесених по справі № 420/6852/18, скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 30.11.2018 № 16 о/с щодо звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381), старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області; поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381) на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області, з 03 грудня 2018 року, сплативши на її користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 по 27.06.2019 в сумі 13840,19 гривень;

- листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеської області від 19.03.2021 року № 14/1-37, відповідно до якого нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період перебування її на посаді з 27.07.2020 р. по 09.11.2020 р. не проводилося;

- Довідки про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття від 23 березня 2021 р. № 14/1-206, виданої позивачу з розрахунку за квітень, травень 2015 року, відповідно до якої, середньомісячне грошове забезпечення складає 1529,55 грн., середньоденне - 50,15 грн.

Жодних доводів та/або доказів на їх підтвердження щодо правомірності ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення, зокрема за період з 28.06.2019 року по 26.07.2020 року, з урахуванням того, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 420/6852/18, зокрема допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 3 грудня 2018 року та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць, - відповідачем - Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії не наведено та не надано.

При цьому суд звертає увагу позивача, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 року по 27.06.2019 року в розмірі 13840,19 грн., який стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 , згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 420/6852/18, розрахований судом по 27.06.2019 року включно.

На підставі встановлених судом обставин, виходячи з висновків суду про протиправність оскарженого позивачем наказу та його скасування, поновлення позивача на посаді, стягненню з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року.

Разом з тим, щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача у постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18 зазначено, що для здійснення розрахунку за вказаний період, суд першої інстанції обґрунтовано застосував розмір середньоденної заробітної плати у сумі 29,51 грн/день, який встановлений постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 815/1909/17.

А отже, враховуючи те, що після прийняття наказу Головним управлінням МВС України в Одеській області від 27.07.2020 № 13 о/с на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року у справі № 420/6852/18 про поновлення позивача на посаді та сплату на її користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 по 27.06.2019, позивач фактично не працював, для здійснення розрахунку за період з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року суд застосовує розмір середньоденної заробітної плати у сумі 29,51 грн./день, який встановлений постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 815/1909/17.

Відповідно, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, який мав місце з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року в розмірі 23 873,59 грн. (29,51грн.х809днів), відповідно

суд дійшов висновку, що:

- позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошового забезпечення, починаючи з 27.06.2019 року та по час поновлення на посаді, - підлягають задоволенню частково, а саме шляхом стягнення з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року в розмірі 23 873,59 грн. (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят три гривні 59 копійок);

- в задоволенні решти позовних вимог у вищезазначеній частині - слід відмовити.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи та на підставі наведеного, суд вважає, що рішення у частині поновлення позивача на посаді та стягнення суми середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI, відповідно підстав для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, немає.

В повному обсязі рішення складено з урахуванням тимчасової непрацездатності головуючого судді, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та часу перебування головуючого судді у відпустці.

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 855 від 11.08.2021 року) до 1 жовтня 2021 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 159, 241-246, 250, 255, 262, 291, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (місцезнаходження: вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ідентифікаційний код юридичної особи: 08592268), Головного управління Національної поліції в Одеській області (місцезнаходження: вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080, ідентифікаційний код юридичної особи: 40108740) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконними відмов, стягнення грошового забезпечення - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с «По особовому складу».

Поновити підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381) на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 09 листопада 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії надати ОСОБА_1 пропозицію щодо вакантних посад для працевлаштування в органах поліції.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року в розмірі 23 873,59 грн. (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят три гривні 59 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 09 листопада 2020 року та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова