Справа № 646/1200/21
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 р.Справа № 646/1200/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Курило Л.В.,

Суддів: Кононенко З.О. , Богаченка С.І. ,

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.

представника позивача Таварян К.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Блага І.С., вул. Українська, 15, м. Харків, Харківська, 61010, повний текст складено 17.06.21 року по справі № 646/1200/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції , Поліцейського роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліцї в Харківській області Департаменту патрульної поліції Бойка Андрія Андрійовича

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Бойка Андрія Андрійовича, в якому, з урахуванням заяви від 24 березня 2021 року про зміну підстав позову, просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 581025 від 11 лютого 2021 року, винесену поліцейським роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Бойком Андрієм Андрійовичем, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.

- справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність оскаржуваної постанови, з огляду на порушення процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки постанова винесена без складання протоколу, за відсутності належних доказів правопорушення.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вказав, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і за недотриманням вимог процесуального законодавства щодо обґрунтованості та вмотивованості ухваленого рішення.

Заперечував проти висновків суду першої інстанції про те, що правопорушення, передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП, відноситься до правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і протокол про адміністративне правопорушення у даній категорії справ не складається.

Вважав неналежним доказом обгрунтування його вини, прийняту судом першої інстанції незавірену належним чином копію витягу з ІПНП, що не містить дати, номеру документу, зазначення особи, що зробила такий витяг. Вказав, що в матеріалах справи відсутня належним чином отримана та оформлена інформація з бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитсужби про обставини ввезення на митну територію України транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Заперечував проти висновків суду першої інстанції про доведення правомірності зупинки транспортного засобу, а також просив звернути увагу на те, що в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що транспортний засіб позивача був зупинений поліцейським у зв`язку з виїздом позивача на зустрічну смугу руху та порушенням п. 11.4 ПДР, проте жодної постанови чи протоколу у зв`язку з цим складено не було.

Зазначив, що суд першої інстанції встановив, але не прийняв до уваги той факт, що оскаржувана постанова містить виправлення в частині кваліфікації дій позивача. Як наслідок не можливо визначити за якою конкретно статтею поліцейський кваліфікував його дії. Також в постанові зазначено, що на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн 00 коп. Водночас надалі в цьому ж розділі вказано, що в разі несплати позивачем 17 000 грн 00 коп. з нього буде стягнуто подвійний розмір штрафу. Як наслідок не можливо встановити дійсну міру покарання, яка була застосована до позивача. Зазначив, що поліцейський зробив виправлення вже після того, як постанова була підписана позивачем, а потім змусив його розписатись в постанові та вказати, що ці виправлення були зроблені в його присутності, однак такий спосіб виправлення не передбачений чинним законодавством, а тому такі матеріали не можуть бути належною підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

В оскаржуваній постанові вказані посилання на норми ст. 380, 381 Митного Кодексу, які є взаємовиключними та регулюють різні процедури ввезення транспортних засобів на територію України, поліцейський не конкретизував норми закону, які нібито порушив позивач, тому оскаржувану постанову неможливо визнати законною та обґрунтованою.

Також постанова містить посилання на відеозапис, який відсутній в матеріалах справи. Є тільки відомості про його знищення згідно з актом від 31 березня 2021 року, а в самому акті зазначено, що знищені відеозаписи не мають оперативної цінності. Постанова також не містить відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, тому відеозапис не може бути належним доказом.

Зазначив, що розгляд справи відбувся без оголошення справи та без участі самого позивача. Йому не повідомлено про процесуальні права та обов`язки та позбавлено можливості надавати пояснення та заявляти клопотання. Зазначив про порушення ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП щодо права на правову допомогу.

Посилаючись на обставини та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі, просить суд скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2021 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Департамент патрульної поліції і УПП в Харківській області не надав до суду відзив на апеляційну скаргу.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала.

Представники відповідача не прибули, про час розгляду справи повідомлялись на електронні адреси та за номером телефону, які містяться в матеріалах справи, а також шляхом розміщення повідомлення про виклик у судове засідання по справі № 646/1200/21 на офіційному веб-сайті суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 581025 від 11.02.2021 року до ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500, 00 грн.

Постановою ДП18 № 581025 від 11.02.2021 року встановлено, що 11.02.2021 року о 12 год. 25 хв. в місті Харкові по вулиці Академіка Павлова, 160, водій - ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , всупереч обмежень, встановлених Митним кодексом України, а саме: передано керування особі, яка не ввозила транспортний засіб на митну територію України. Відповідно до бази даних транспортний засіб Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , було ввезено на територію України 24.09.2020 року іншою особою ORIFJONOV AKOBIRKHON та передано керування ОСОБА_1 , який не поміщував транспортний засіб у митний режим транзиту, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою відповідача, позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови поліцейський роти № 5 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП молодший лейтенант поліції Бойко А.А. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993 №3353-ХІІ (далі - Закон №3353) цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно зі ст. 31 Закону №3353 транспортні засоби, їх складові частини і комплектуючі вироби, що ввозяться на територію України, підлягають перевірці на відповідність обов`язковим вимогам або повинні мати сертифікат, виданий уповноваженим на це Секретаріатом ЄЕК ООН Адміністративним органом по сертифікації дорожніх транспортних засобів.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Транспортні засоби, зареєстровані відповідними органами іноземних держав, які ввезені на територію України та перебувають під митним контролем, підлягають вивезенню або поміщенню в інший митний режим у строки, визначені законодавством з питань державної митної справи.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України встановлені ст. 380 МК України.

Частиною 5 ст. 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Особливості переміщення громадянами транспортних засобів особистого користування в митному режимі транзиту через митну територію України встановлені ст. 381 МК України.

Відповідно до ст. 90 МК України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 95 МК України встановлюються строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб.

Стаття 14 Закону №3353 зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону №3353 передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Згідно з ч.8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, та цілей Закону №3353 свідчить, що порушення вказаної заборони посягає на безпеку дорожнього руху, отже, адміністративне правопорушення передбачене ч.8 ст.121 КУпАП, є правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

В силу приписів ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що підставою для винесення поліцейським роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Бойком А.А. постанови від 11.02.2021 серії ДП18 № 581025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП слугувало керування ОСОБА_1 транспортним засобом, щодо якого є обмеження, встановлені МК України та ст. 31 Закону №3353, а саме: передано керування особі, яка не ввозила транспортний засіб на митну територію України, а згідно з базою ІПНП ТЗ ввезено 24.09.2020 року іншою особою ORIFJONOV AKOBIRKHON.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги (ч.1 ст.74 КАС України).

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту правопорушення відповідачем надано витяг з бази даних, відповідно до якого транспортний засіб автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , країна реєстрації Литва, був ввезений на територію України 24.09.2020 року через пункт пропуску Гоптівка-Нехотєєвка, митний пост Гоптівка, тимчасове ввезення до 1 року, громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 103).

Отже, враховуючи те, що автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 було ввезено на територію України громадянином ORIFJONOV AKOBIRKHON, колегією суддів вбачається порушення порядку ввезення транспортних засобів на митну територію України, оскільки передано керування транспортним засобом особі, яка не ввозила його на митну територію України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені відомості підтверджують встановлені поліцейським під час розгляду адміністративної справи, обставини керування позивачем транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: транспортний засіб передано у користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача, про те, що в матеріалах справи відсутня належним чином отримана та завірена інформація з бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби про обставини ввезення на митну територію України транспортного засобу Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи є витяг з бази даних інформаційно-пошукової системи Національної поліції «Армор» відповідно до якого, автомобіль Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , країна реєстрації Литва, був ввезений на територію України 24.09.2020 року через пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка», тимчасове ввезення до 1 року, громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний документ містить необхідну інформацію, яка стосується обставин ввезення вказаного автомобіля на територію України, щодо якого встановлені обмеження, передбачені МК України.

Відповідно до ч.5 ст.94 КАС України, учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Також, відповідно до пункту 5.27 Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003), відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Отже, засвідчена представником відповідача довідка з бази даних МВС ІПНП «АРМОР» є належним чином завіреною копією, оскільки містить відмітки, які відповідають наведеним вище вимогам.

Тому посилання апелянта на те, що інформація щодо ввезення на територію України транспортного засобу є неналежним та недопустимим доказом колегія суддів вважає необґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність зупинення поліцейськими транспортного засобу під керуванням позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина восьма статті 121).

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення.

Пунктом 10 ч.1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не помішували в митний режим транзиту, а також у разі, якщо водій порушив правила дорожнього руху України.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.35 Закону України Про Національну поліцію поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейським правомірно.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення процедури розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме: прийняття постанови без розгляду справи, без складання протоколу про адміністративне правопорушення, який є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

За положеннями статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також засувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч.ч. 2, 3 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10 листопада 2015 року за № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, до компетенції органів Національної поліції належить розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, і накладати адміністративні стягнення та враховуючи склад вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП , зафіксоване у режимі відеозапису, обов`язку скласти в даному випадку протокол про адміністративне правопорушення інспектор поліції не мав, а тому посилання апелянта на порушення відповідачем процедури розгляду адміністративної справи, колегія суддів відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.06.2021 по справі № 646/1200/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Л.В. Курило
Судді З.О. Кононенко С.І. Богаченко