Справа № 161/5829/20
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 161/5829/20 пров. № А/857/11030/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Хилюка Дмитра Сергійовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2021 року в справі №161/5829/20 (головуючий суддя Ковтуненко В.В., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП у Волинській області ДПП Хилюка Дмитра Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора УПП у Волинській області ДПП Хилюка Дмитра Сергійовича, в якому просив: а) визнати протиправними дії інспектора УПП у Волинській області ДПП Хилюка Дмитра Сергійовича;

б) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху №2358481.

Рішенням від 24 травня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області позов задовольнив повністю.

Визнав протиправною та скасував постанову інспектора УПП у Волинській області батальйону №1 роти №4 Хилюка Дмитра Сергійовича, серії ЕАК №2358481 від 08 квітня 2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 1700 грн..

Провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 122 КУпАП закрив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, інспектор роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП Хилюк Д.С. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам справи та доказам, поданим на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення та його вини.

Стверджує, що розгляд справи відбувся з дотриманням встановленої законодавством процедури. Зокрема, відповідач врахував, що у позивача були відсутні докази, які б свідчили про те, що в нього була необхідність у зв`язку зі станом здоров`я здійснити зупинку в зоні дії знаку 5.38 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Інваліди» та розміткою 1.30. Документ, що підтверджує інвалідність, також був відсутній у позивача.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 08.04.2020 о 13.25 год., інспектором УПП у Волинській області батальйону №1 роти №4 Хилюком Д.С. винесено постанову серії ЕАК №2358481, якою позивача притягнутого до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.122 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу 1700 грн.

В оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 08.04.2020 о 13.11 год., керуючи транспортним засобом «Субару», д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Луцьку по проспекту Грушевського 1а, здійснив зупинку/стоянку в межах дії дорожнього знаку 5.38 місяця для паркування з додатковою табличкою до нього 7.17 «інваліди», не маючи на те відповідного права, чим порушив п.33 ПДР порушення вимог дорожніх знаків, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП. На ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не з`ясував всіх обставин справи, зокрема, чи винна особа у вчиненні адміністративного правопорушення, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу. Також не з`ясовано, чи зупинка позивача не була вимушеною.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 8.1 Правил дорожнього руху України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи:

г) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів.

Табличка до дорожнього знаку 7.17 «Особи з інвалідністю» означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» відповідно до вимог цих Правил. Табличка розміщується безпосередньо під знаками, з якими вона застосовується.

Частиною 5 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, виходячи із системного аналізу вищевказаних норм права, паркування (як стоянка так і зупинка) водієм транспортного засобу на місці, що позначено дорожнім знаком 5.38 «Місце для стоянки» з табличкою 7.17 «Інваліди», тобто на місці, де дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, які перевозять інвалідів чи на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» (крім випадків вимушеної стоянки), створює об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач здійснив зупинку /стоянку транспортного засобу в межах дії дорожнього знаку 5.38 «місця для паркування» та додатковою табличкою до нього 7.17 «інваліди», не маючи на це відповідного права, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.5 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Крім цього, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як на обставини вчинення правопорушення покликається на відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, про який зазначено у графі 9 постанови. З вказаного відеозапису вбачається, що позивач визнає факт вчинення ним адміністративного правопорушення, що полягає у недотриманні вимог знаку 5.38 з додатковою табличко. 7.17, проте вказує, що зробив це вимушено, оскільки був викликаний працівником пенсійного фонду для отримання певних документів.

Крім того, долученими відеозаписами зафіксовано знаходження автомобіля позивача на відрізку дороги в межах дії вказаного вище знаку.

Переглянувши наведені вище докази та проаналізувавши їх зміст, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про неповне з`ясування відповідачем всіх обставин справи. Так, останнім з`ясовувалася, зокрема, причина зупинки транспортного засобу в межах дії знаку, який для нього фактично був заборонним, та підставно визнано обставини, на які покликався позивач, невимушеними, тобто такими, за умов настання яких зупинка транспортного засобу позивача в межах дії знаку 5.38 з додатковою табличкою 7.17. без права на зупинку (відсутність документів, що підтверджують інвалідність) не була єдиним можливим варіантом поведінки позивача.

Відтак, колегією суддів не встановлено порушень з боку поліцейського вимог ст.ст.278, 279 КУпАП щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи наведене, враховуючи те, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення мали місце, відсутність будь-яких інших аргументованих доказів щодо незаконності дій відповідача при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2358481 від 08 квітня 2020 року, та, відповідно відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, а тому дійшов помилкового висновку, що є протилежним наведеному вище.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 271, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у волинській області Департаменту патрульної поліції Хилюка Дмитра Сергійовича задовольнити.

Скасувати рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2021 року в справі №161/5829/20 та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 10.09.2021.