Справа № 280/928/21
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 280/928/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року в адміністративній справі №280/928/21 (головуючий суддя І-ї інстанції Стрельнікова Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 31.01.2021 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати йому щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (восьми) мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати відповідача нарахувати йому щорічну грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та здійснити її виплату, з урахуванням фактично виплаченої суми допомоги.

В обґрунтування позову зазначено, що у 2020 році після прийняття Верховним Судом України рішення від 29.09.2020 року у зразковій справі №440/2722/20, він, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалід II групи, набув право на допомогу до 5 травня в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, передбаченої ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але відповідач виплатив вказану допомогу у зменшеному розмірі.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району нарахувати ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій та здійснити її виплату з урахуванням фактично виплаченої суми.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, в якому визнати дії відповідача правомірними.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що виплату грошової допомоги до 5 травня ОСОБА_1 було проведено в квітні 2020 року у розмірі 3 640,00 грн., відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань»», як особі з II групою інвалідності.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, тому в суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1-а категорія), що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 , яке видане 12.01.2012 року (а.с.5, зворот)

Позивач 19.10.2020 року звернувся до УСЗН Запорізької міської ради по Дніпровському району із заявою про нарахування і виплату йому допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» (а.с.7)

УСЗН Запорізької міської ради по Дніпровському району листом №01-30/6007 від 04.11.2020 року повідомило позивача про те, що одноразова грошова допомога до 5 травня виплачена йому в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №112 від 19.02.2020 року «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», а підстави для її перерахунку відсутні (а.с.8).

Не погодившись з нарахуванням та виплатою щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та відмовою щодо перерахунку зазначеної допомоги та виплати її у необхідному розмірі, позивач оскаржив бездіяльність відповідача до суду.

Як зазначалось вище, рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021року адміністративний позов задоволено.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що розглядаючи справу по суті позовних вимог, судом першої інстанції не було з`ясовано питання додержання позивачем строку звернення до суду.

Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Подаючи позов, позивач вважав, що загальний шестимісячний строк звернення до суду відраховується з 29 вересня 2020 року, з дня коли Верховним Судом розглянуто зразкову справу № 440/2722/20 та прийнято відповідну постанову, яка набрала законної сили 13 січня 2021 року після її перегляду в апеляційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Проте, згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дотримання учасниками адміністративного судочинства правомірної поведінки та своєчасного виконання ними, передбачених кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини повинні бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що спірна грошова допомога є одноразовим платежем, який виплачується до 5 травня відповідного року, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.

Отже, з дня отримання щорічної разової грошової допомоги особою, якій призначена ця виплата вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання щорічної разової грошової допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо розміру складових нарахованої грошової допомоги звернулась до Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від відповідного органу (пенсійного або органу УСЗН) відповіді на подану нею заяву.

Згідно тексту листа відповідача №01-30/6007 від 04.11.2020 року ОСОБА_1 грошова допомога до 5 травня за 2020 рік виплачена у квітні 2020 року і позивачем це не оспорюється (а.с.8 зворот).

Отже, про розмір допомоги, а відповідно і про її виплату всупереч положенням ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач дізнався саме у квітні 2020 року, а не з рішення Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №440/2722/20, оскільки зміни в законодавстві, яке регулює виплату спірної допомоги, відбулись у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18).

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом 31.01.2021 року (засобами поштового зв`язку), тобто з пропуском шестимісячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (квітень 2020 року).

При цьому, колегія суддів зазначає, що звернення 19 жовтня 2020 року позивача із заявою про нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком безпосередньо до відповідача з посиланням на рішення Верховного Суду в зразковій справі не впливає на початок перебігу строку звернення до суду, оскільки це рішення не змінило законодавчого регулювання спірних відносин, а тому не впливає на обізнаність позивача стосовно порушення його прав.

Колегія суддів ще раз зазначає, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися у квітні 2020 року при виплаті йому спірної допомоги у неналежному розмірі, оскільки на той час Конституційним Судом України вже було ухвалено рішення від 27 лютого 2020 року, яке і призвело до змін в законодавстві, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до положень частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 не заявляв та судом першої інстанції таке клопотання не розглядалось.

Судом апеляційної інстанції не встановлено поважних підстав пропуску позивачем строку звернення до суду та матеріали справи не містять доказів поважності пропуску такого строку.

Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, ч.1 ст.319 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та прийняти нове рішення про залишення позовних вимог без розгляду, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Керуючись статтями 77, 240, 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року в адміністративній справі №280/928/21 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року в адміністративній справі №280/928/21 скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко