Справа № 308/9605/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 308/9605/21 пров. № А/857/15723/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,

за участі секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року у справі № 308/9605/21 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення видворення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Данко В.Й. в м. Ужгород Закарпатської області 26.07.2021 року о 17:25 год.), -

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 (далі відповідач) про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року адміністративний позов задоволено. Затримано відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України, на строк, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року скасувати, в задоволенні адміністративного позову відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що позивач позов про примусове видворення не подавав, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Позивач надав суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні.

Учасники згідно положень частин 1 та 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, що відповідно до частини 3 даної правової норми не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач, 27.09.1986 року незаконно перетнув поза встановленим пунктом пропуску державний кордон з України в Республіку Польща, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », (віпс «Стужиця») у складі групи осіб, був затриманий прикордонною поліцією Республіки Польща в районі 66 прикордонного знаку (РП) та 24.07.2021 року о 12 год. 00 хв. був переданий з Республіки Польща під час проведення прикордонно-представницької зустрічі в порядку Угоди між Україною та ЄС про реадмісію осіб.

Документ, що посвідчує особу відповідача: ІD карта громадянина Афганістану № НОМЕР_2 виданий 02.09.2020 року.

Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання відповідача від 24.07.2021, протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 24.07.2021.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позов необхідно задовольнити, оскільки відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, намагався незаконно перетнути Державний кордон України, документи на підтвердження законності його перебування на території України відсутні, українською мовою не володіє, родичів, які б допомогли йому у поверненні до країни походження немає.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 цієї статті за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства, зокрема, такого заходу як:

- затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частина 13 ст.289 КАС України передбачає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Відповідно до пункту 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110 (далі Типове положення) пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі пункт тимчасового перебування) є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема:

- стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

- стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

На виконання абз. 3 п. 3 розд. IV «Прикінцеві положення» Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон № 3773) та Типового положення, з метою нормативно-правового врегулювання порядку дій посадових осіб пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону з питань розміщення іноземців та осіб без громадянства в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, їх утримання, ідентифікації, примусового видворення, а також звільнення з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141 затверджено Інструкцію про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі Інструкція № 141).

Згідно з пунктом 12 розділу ІІ Інструкції № 141 іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави вважати, що позов про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення примусового видворення може бути подано виключно стосовно особи, стосовно якої прийнято рішення про примусове видворення, або принаймні, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення.

Ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано доказів прийняття стосовно відповідача рішення про його примусове видворення або ж про пред`явлення до відповідача позову про таке видворення, офіційні відомості у Єдиному державному реєстрі судових рішень про таке рішення чи позов відсутні.

Підставою затримання відповідача позивач зазначив виключно необхідність забезпечення його примусового видворення.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки до відповідача не подано адміністративний позов про примусове видворення, Військовою частиною НОМЕР_1 порушені вищенаведені норми та необґрунтовано подано даний позов.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даного спору неправильно встановив фактичні обставини справи та не надав їм належну правову оцінку, а тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до пункту 2 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частин 1 та 2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Ісламської республіки Афганістан ОСОБА_1 задовільнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2021 року у справі № 308/9605/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 10.09.2021