Справа № 500/5040/21
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5040/21

13 вересня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради про визнання протиправними дiй відповідача щодо повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання та зобов`язання відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради (далі - третя особа, Управління), в якому просить суд:

визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чаплюк О.Р., які полягають у поверненні виконавчого листа по справі №500/3667/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 30 червня 2021 року стягувачу без прийняття до виконання;

зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі №500/3667/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 30 червня 2021 року.

Позовна заява здана у відділення поштового зв`язку 09.08.2021 та надійшла на адресу суду 11.08.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Восьмого апеляційного суду від 12.05.2021, яка набрала законної сили, скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі №500/3667/20 та прийнято нове рішення, яким визнано протиправною відмову Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль), та зобов`язано Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, під будівництво садового будинку, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів - Тернопіль) з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

На виконання зазначеного судового рішення судом 30.06.2021 видано виконавчий лист. Позивач 08.07.2021 звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання даного виконавчого листа. Проте, повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 16.07.2021 державним виконавцем виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження". Позивач вважає такі дії державного виконавця протиправними, а виконавчий лист у справі №500/3667/20, виданий Тернопільським окружним адміністративним судом 30.06.2021 таким, що відповідає встановленим законом вимогам до виконавчого документу та підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою суду від 19.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку, передбаченому статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, призначено у справі судове засідання.

Представник відповідача подав на адресу суду 31.08.2021 відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що у виконавчому листі №500/3667/20, виданому Тернопільським окружним адміністративним судом, зазначено боржником Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради з кодом , який згідно з витягом Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань належить Тернопільській міській раді. Враховуючи те, що у зазначеному виконавчому листі код юридичної особи боржника не відповідає найменуванні боржника Управлінню містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, державний виконавець на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виніс 16.07.2021 повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Вказано, що Управління не є юридичною особою, у нього відсутні відкриті рахунки, а тому, виконання рішення суду буде ускладненим, так як відсутня можливість застосувати заходи впливу передбачені ст.ст.63,75 Закону України "Про виконавче провадження". У зв`язку з цим, вважає, що виконавець діяв правомірно, а тому, підстави для задоволення позову відсутні.

Також, представник відповідача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи - Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради подав на адресу суду 08.09.2021 пояснення, в яких, погоджуючись із позицією представника відповідача, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Також, представник третьої особи подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду в зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 08.09.2021, проголошеною в судовому засіданні без виходу в нарадчу кімнату, занесеною до протоколу судового засідання, залишено без розгляду клопотання представника третьої особи про залишення без розгляду позовної заяви в зв`язку із його відкликанням представником.

Представник позивача 08.09.2021 подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача 08.09.2021 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник третьої особи 08.09.2021 подав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

В судовому засіданні заслухано пояснення представників позивача та третьої особи і досліджено докази наявні в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 08.09.2021, проголошеною в судовому засіданні без виходу в нарадчу кімнату, занесеною до протоколу судового засідання, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року в справі №500/3667/20 визнано протиправною відмову Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 та, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської, області (автодорога Н02 Львів - Тернопіль), та зобов`язано Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради видати ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль) (аркуші справи 11-16).

Постановою Восьмого апеляційного суду від 12.05.2021 рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 у справі №500/3667/20 скасовано та прийняти нове рішення, яким позов задоволено частково, визнано протиправною відмову Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради у видачі ОСОБА_1 будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, для індивідуального садівництва, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль); зобов`язано Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки площею 0,0598 га, під будівництво садового будинку, кадастровий номер :17:002:0266, за межами населеного пункту на території Тернопільської міської ради Тернопільської області (автодорога Н02 Львів-Тернопіль) з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції (аркуші справи 17-24).

З метою звернення судового рішення до виконання Тернопільським окружним адміністративним судом 30 червня 2021 року видано виконавчий лист по даній адміністративній справі (аркуш справи 10).

У вказаному виконавчому листі найменування боржника зазначено Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, вказано адресу Управління.

Разом з тим, код ЄДРПОУ у виконавчому листі вказано 34334305, що належить Тернопільській міській раді.

Відповідно до положення (аркуш справи 28-29) Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради є виконавчим органом Тернопільської міської ради та визначений як спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури.

В свою чергу, Управління не має статусу юридичної особи та є структурним підрозділом ради.

ОСОБА_1 08.07.2021 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про примусове виконання виконавчого листа по справі №500/3667/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 30.06.2021 (аркуш справи 25).

Повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 16.07.2021 №7944/04,1-24 старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чаплюк О.Р., керуючись п.6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу без прийняття до виконання (аркуш справи 26).

Так, у повідомленні фактичною підставою для повернення виконавчого документу стягувачу зазначено те, що у виконавчому листі №500/3667/20 від 30.06.2021 юридичної особи боржника не відповідає найменуванню боржника - Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради.

Дане повідомлення від 16.07.2021 отримано позивачем у поштовому відділенні 29.07.2021.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, а виконавчий документ таким, що підлягає виконанню, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно із ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Враховуючи вказане, виконавчий документ може бути повернутий стягувачу, якщо він не відповідає вимогам, встановленим, зокрема, статтею 4 Закону №1404-VIII.

Щодо посилань відповідача, як на підставу для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, на ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VII, а саме те, що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону, суд зазначає наступне.

Судом встановлено зі змісту повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 16.07.2021 №7944/04.1-24, що фактичною підставою для повернення виконавчого документу стягувачу ( ОСОБА_1 ) зазначено невідповідність згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зазначеного у виконавчому листі у справі №500/3667/20 коду ЄДРПОУ боржника - 34334305 назві боржника - Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради.

Разом з тим, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ідентифікаційний код 34334305 належить юридичній особі - органу місцевого самоврядування Тернопільській міській раді (аркуш справи 27).

Згідно з пунктом 1.1 Положення про управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради, що є додатком №19 до рішення Тернопільської міської ради від 22.02.2019 № 7/32/27, управління містобудування, архітектури та кадастру є виконавчим органом Тернопільської міської ради, підконтрольним і підзвітним раді, підпорядковане виконавчому комітету та міському голові (аркуші справи 28-29).

Відповідно до положення (аркуш справи 28-29) Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради є виконавчим органом Тернопільської міської ради та визначений як спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури.

В свою чергу, Управління не має статусу юридичної особи та є структурним підрозділом ради, разом з тим, відповідно до положень КАС України є суб`єктом владних повноважень та може бути відповідачем у адміністративній справі.

Отже, боржник за виконавчим листом №500/3667/20 від 30.06.2021 - Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради є структурним підрозділом, виконавчим органом органу місцевого самоврядування - Тернопільської міської ради, не є окремою юридичною особою, у нього відсутній власний ідентифікаційний код юридичної особи.

Верховний суд у постанові від 19.08.2020 по справі №465/5637/18 зазначив, що індивідуальний ідентифікаційний номер боржника покликаний сприяти здійсненню виконавчого провадження та не впливає на суть і чинність виконавчого документа як такого. Наявність даних щодо ідентифікаційного номера у виконавчому документі є формальною характеристикою такого документа, а не визначальною.

Боржник - Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради є структурним підрозділом ради та не являється окремою юридичною особою, однак є суб`єктом владних повноважень, якого рішенням суду зобов`язано вчинити певні дії.

Рішення суду набрало законної сили та на його виконання видано виконавчий лист.

У зв`язку з цим, виконавець зобов`язаний був відкрити виконавче провадження за вказаним виконавчим документом.

Відсутність коду ЄДРПОУ чи зазначення у виконавчому документі коду ЄДРПОУ засновника (Тернопільської міської ради) не може слугувати самостійною підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття його до виконання.

Разом з тим, оскільки в Управління відповідно до положень КАС України є суб`єктом владних повноважень, відповідачем у справі та боржником згідно виконавчого листа, однак, не є юридичною особою, то у виконавчому листі виданому 30.06.2021 у справі №500/3667/20, з метою додаткової ідентифікації боржника та зазначення інформації яка б сприяла примусовому виконанню, було вказано коду ЄДРПОУ засновника - Тернопільської міської ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Частиною 2 вказаної статті передбачено права та обов`язки виконавця під час здійснення виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що повернувши виконавчий документ без виконання, відповідач порушив засади виконавчого провадження, визначені ст. 2 Закону №1404-VIII, зокрема, прийняв рішення з порушенням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Тому, такі дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чаплюк О.Р., які полягають у поверненні виконавчого листа по справі №500/3667/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 30.06.2021 стягувачу без прийняття до виконання є протиправними.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа, суд зазначає наступне.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 24 березня 1988 року зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 31 липня 2018 року у справі 820/4263/17.

Також, суд зазначає, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

В рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З огляду на викладене, суд вважає вірним спосіб захисту порушеного права позивача, а саме: зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа по справі №500/3667/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 30.06.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваного повідомлення від 16.07.2021 №7944/04.1-24.

Суд зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власних дій та рішень, які є предметом оскарження позивачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн відповідно до квитанції №3557 від 09.08.2021 (аркуші справи 1).

Отже, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, суд присуджує на користь позивача здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн суд зазначає наступне.

Приписами статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами 3-5 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що стаття 134 КАС України не виключає права суду перевіряти дотримання позивачем вимог частини 5 статті 134 щодо співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат представником позивача надано суду: договір про надання правової допомоги від 09.08.2021 разом з додатком №1, акт обсягу наданої правничої (правової) допомоги від 07.09.2021.

Відповідно до наданих документів вартість однієї години роботи адвоката складає 1000,00 грн. Адвокатом надано наступні послуги із зазначенням витраченого часу:

формування правової позиції та підготовка позовної заяви - 2000 грн / 2 год,

участь в судових засіданнях в суді першої інстанції - 1000 грн / 1 год.

Суд вважає, що зазначений витрачений час є завищеним, оскільки судова практика в даній категорії справ сформована судами, а всі додатки до позовної заяви були в позивача.

Позивачем не надано доказів на підтвердження значення справи, впливу вирішення справи на репутацію позивача або публічного інтересу до справи.

Також, суд враховує те, що у даній справі відбулося лише 1 судове засідання - 08.09.2021 тривалістю 23 хв. Отже, час участі адвоката позивача в судових засіданнях завищений.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню.

Проаналізувавши наведені норми процесуального законодавства, умови договору про надання правової допомоги та зміст наданих послуг, об`єм матеріалів справи, суд приходить до висновку, що стягненню в користь позивача підлягає розмір витрат на правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.

Також, суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи 200/14113/18-а, згідно з якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, вимоги позивача по відшкодуванню судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають частковому задоволенню з урахуванням співмірності та зменшення судом розміру таких витрат у розмірі 2908,0 грн (908,00 грн судового збору та 2000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу).

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чаплюк О.Р. щодо винесення повідомлення від 16.07.2021 №7944/04.1-24 про повернення виконавчого листа у справі №500/3667/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 30.06.2021 стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі №500/3667/20, виданого Тернопільським окружним адміністративним судом 30.06.2021.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018; );

третя особа:

- Управління містобудування, архітектури та кадастру Тернопільської міської ради (місцезнаходження: вул. Коперника, 1, м. Тернопіль, 46001; ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.