Справа № 160/11445/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними дій,-
13.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому просить:
- визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо обмеження заявленого у зверненні від 16.02.2021 року права бути присутнім при розгляді заяви ОСОБА_1 , результатом чого є протиправне обмеження законного права гарантованого ОСОБА_1 статтею 18 Закону України Про звернення громадян;
- визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо порушення вимог частини 2 статті 19 Конституції, адже Уповноважений Верховної Ради України з прав людини під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 16.02.2021 року діяв у спосіб не передбачений Законом України та Конституцією України та поза межами своїх повноважень, що як наслідок не призвело до поновлення чи захисту прав ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 18.08.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
17.08.2021 року від ОСОБА_1 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів відповідача та зазначає, що не погоджується із ототожненням відповідачем поняття «дати можливість викласти свої аргументи щодо заяви» та «бути присутнім при розгляді заяви», зазначає, що відповідачем було порушено ст. 18 Закону України «Про звернення громадян». Також посилається на порушення відповідачем ст. 19 Конституції України, оскільки останній діяв всупереч вимог Законів України та поза межами повноважень, в той час як свої повноваження використовував не повною мірою що суперечить вимогам ст.14 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України».
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 16.02.2021 року позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою, яка зареєстрована в системі електронного документообігу «Мегаполіс» 19.02.2021 року за № М-3035.3/21, щодо можливого порушення посадовими особами Домажирської сільської ради Яворівського району вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
У заяві позивач скаржився, що Домажирська сільська рада Яворівського району листом від № 776 надала відповідь на його запит, яка, на думку позивача, є неточною, неповною та майже не містить запитуваної інформації. Також позивач просив, зокрема, провести всебічну перевірку його звернення, відкрити провадження щодо порушення його законних і конституційних прав, надати можливість бути присутнім під час розгляду звернення, зафіксувати у встановленому порядку адміністративне правопорушення.
З урахуванням наданих позивачем додаткових усних пояснень за заявою від 16.02.2021 року та з метою перевірки викладених у ній обставин до правонаступника Домажирської сільської ради Яворівського району - Івано- Франківської селищної ради направлено лист Секретаріату Уповноваженого від 10.03.2021 року № 6730.4/М-3035.3/21/30.1 з проханням повторно розглянути запит позивача від 13.11.2020 року відповідно до вимого Закону України «Про доступ до публічної інформації» та поінформувати про результати розгляду листа до 25.03.2021 року.
Про зазначене позивача було повідомлено листом Секретаріату Уповноваженого від 10.03.2021 року № 6728.4/М-3035.3/21/30.1, направленим на його електронну адресу.
Однак відповідь від Івано-Франківської селищної ради на лист Секретаріату Уповноваженого від 10.03.2021 року № 6730.4/М-3035.3/21/30.1 станом на 01.04.2021 року так і не надійшла до Секретаріату Уповноваженого.
У зв`язку ненадходженням відповіді від Івано-Франківської селищної ради на лист Секретаріату Уповноваженого від 10.03.2021 року № 6730.4/М-3035.3/21/30.1 станом на 01.04.2021 року, до Івано-Франківської селищної ради відповідачем направлено додаткового листа Секретаріату Уповноваженого від 02.04.2021 року № 9377.4//30.1.
Окрім цього було прийнято рішення про відкриття провадження Уповноваженого за заявою позивача від 16.02.2021 року згідно службової записки від 02.04.2021 року № 30.1/4057-21.
За результатами опрацювання відповідей Івано-Франківської селищної ради на листи Секретаріату Уповноваженого від 10.03.2021 року № 6730.4/М- 3035.3/21/30.1 та від 02.04.2021 року № 9377.4//30.1 було з`ясовано, що права позивача на вимоги Секретаріату Уповноваженого не поновлено.
В подальшому листом Секретаріату Уповноваженого від 11.05.2021 року № 3280.4/М-3035.3/21/30.1 голову Івано-Франківської селищної ради повідомлено, що 20.05.2021 року у приміщенні Секретаріату Уповноваженого будуть розглядатися матеріали справи з метою встановлення наявності або відсутності у його діях ознак складу адміністративного правопорушення за статтею 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) при розгляді запиту позивача від 13.11.2020 року.
20.05.2021 року у приміщенні Секретаріату Уповноваженого відносно голови Івано-Франківської селищної ради було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною другою статті 212-3 КУпАП у зв`язку з порушенням Закону України «Про доступ до публічної інформації», а матеріали адміністративної справи направлено до суду.
У зв`язку з чим провадження за заявою позивача від 16.02.2021 року було закрито,- про що повідомлено позивача окремим листом, в якому йому роз`яснено його права як потерпілого відповідно до КУпАП та роз`яснено право на ознайомлення з матеріалами провадження.
Позивач вважаючи, що його звернення було розглянуто з порушенням вимог чинного законодавства, звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади діяльності Уповноваженого Верховної Ради України в прав людини визначені ст.101 Конституції України та Законом України від 23.12.1997 року № 776/97-ВР «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» (далі - Закон № 776/97-ВР).
Відповідно до ст. 1 Закону № 776/97-ВР Уповноважений здійснює парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції та у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 776/97-ВР метою парламентського контролю, який здійснює Уповноважений, є захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України, та запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню.
Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Стаття 40 Конституції України закріплює право усіх направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Щодо вимоги позивача визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо порушення вимог частини 2 статті 19 Конституції, адже Уповноважений Верховної Ради України з прав людини під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 16.02.2021 року діяв у спосіб не передбачений Законом України та Конституцією України та поза межами своїх повноважень, що як наслідок не призвело до поновлення чи захисту прав ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Як вбачається зі ст. 5 Закону № 393/96-ВР, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
Згідно ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до ст. 19 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Статтею 20 Закону 393/96-ВР передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
З матеріалів справи встановлено, що 16.02.2021 року позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою щодо можливого порушення посадовими особами Домажирської сільської ради Яворівського району вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якій він скаржився, що Домажирська сільська рада Яворівського району листом від № 776 надала відповідь на його запит, яка, на думку позивача, є неточною, неповною та майже не містить запитуваної інформації.
Дана заява позивача за своїм змістом є зверненням у розумінні Закону № 393/96-ВР.
19.02.2021 на адресу Секретаріату надійшла вказана заява позивача від 16.02.2021 року, яка була зареєстрована Секретаріатом в СЕД «Мегаполіс» 19.02.2021 року за № М-3035.3/21.
Також слід зазначити, що станом на 21.05.2021 року вищевказана заява позивача розглянута відповідачем не була, що підтверджується службовою запискою про закриття провадження від 21.05.2021 року №30.1./6242-21.
Враховуючи викладене, матеріалами справи підтверджено, що в межах максимального - 45-денного строку, визначеного статтею 20 Закону № 393/96-ВР, відповідач не вирішив зазначене звернення позивача та остаточної відповіді щодо викладених у зверненнях позивача питань вчасно не надав.
Така відповідь була надана позивачу відповідачем лише 24.05.2021 року, тобто із значним перевищенням законодавчо обумовлених строків.
Враховуючи викладене, суд доходить, що така бездіяльність відповідача є протиправною, тому суд дійшов висновку визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині недотримання строків розгляду заяви позивача.
Щодо іншої частини вказаної вище позовної вимоги, суд врахував, що позивач мав на меті вирішити питання стосовно відповідальності за неналежний розгляд заяви шляхом складення подання, як акта реагування Уповноваженого.
Так, наказом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини від 12.08.2013 року №18/02-13 затверджений Порядок здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Порядок №18/02-13).
Відповідно до підпункту 2.1. пункту 2 Порядку №18/02-13 (у редакції на час розгляду заяви позивача) підставами відкриття провадження можуть бути відомості про порушення прав і свобод людини і громадянина, які містяться у: зверненнях громадян України, іноземців, осіб без громадянства чи їх представників (повноваження яких оформлені у встановленому законодавством порядку).
Відповідно до підпункту 3.6 Порядку №18/02-13 під час провадження можуть вживатись такі заходи: надання роз`яснень з питань, наведених у зверненні; здійснення перевірки відомостей, викладених у зверненнях або повідомленнях, шляхом: надсилання запитів до відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності; виїзд працівника Секретаріату на місце події, відвідування органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності; запрошення посадових і службових осіб, громадян України, іноземців та осіб без громадянства для отримання від них усних або письмових пояснень щодо обставин, які перевіряються по справі; ознайомлення з документами, у тому числі тими, що містять інформацію з обмеженим доступом, та отримання їх копій в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, органах прокуратури, включаючи справи, які знаходяться в судах; проведення нарад, консультацій з представниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, з питань, що порушені у зверненнях або повідомленнях; звернення до суду із заявою про захист прав і свобод людини і громадянина у випадках та в порядку, встановлених законодавством; участь у судовому процесі у випадках та порядку, встановлених законодавством; проведення перевірок діяльності органів державної влади, підприємств, установ, організацій з отриманням результатів експертиз і підготовкою відповідних висновків; здійснення моніторингових візитів до місць несвободи, в тому числі відвідування без попереднього повідомлення про час і мету.
Згідно з підпунктом 1.2 пункту 1 Порядку № 3/02-15 уповноважені особи складають протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема за порушення Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме необгрунтованого віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, ненадання відповіді на запит на інформацію, ненадання інформації, неправомірної відмови в наданні інформації, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання недостовірної інформації; обмеження доступу до інформації або віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом, якщо це прямо заборонено законом; ненадання доступу до судового рішення або матеріалів справи за заявою особи, а також інше порушення Закону України «Про доступ до судових рішень»; незаконної відмови у прийнятті та розгляді звернення, іншого порушення Закону України «Про звернення громадян».
У статті 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Звернення, предметом яких є повідомлення про вчинення протиправних діянь у формі злочинів, податкових правопорушень, адміністративних деліктів, дисциплінарних проступків (так само, як і ті, що містять об`єктивні дані з ознаками вчинення перелічених протиправних діянь), об`єктивно не можуть бути вирішені згідно із Законом № 393, адже підлягають розгляду виключно у порядку Кримінального процесуального кодексу України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України, Закону України «Про державну службу» відповідно.
Так, предметом і метою звернення позивача до Уповноваженого є саме притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб Івано- Франківської селищної ради як правонаступника Домажирської сільської ради за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 2123 КУпАП, за фактом порушення його права на доступ до публічної інформації.
Згідно з 3.6 та 3.7.1 Порядку №18/02-13 в ході провадження може готуватися та вноситися такий акт реагування Уповноваженого, як подання Уповноваженого.
Проте, під час здійснення провадження представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дійшов висновку про наявність підстав для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 212-3 КУпАП.
Суд зазначає, що незгода заявника з результатом розгляду його заяви закриття провадження за заявою, не може свідчити про порушення самого права на звернення, парламентський контроль щодо додержання якого здійснює Уповноважений.
За наявного правового врегулювання та обставин справи, суд вважає, що під час розгляду заяви позивача від 16.02.2021 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини діяв в межах своїх повноважень, проте відповідь надана з порушенням строків розгляду.
Отже, відповідачем вжито відповідних заходів реагування з метою встановленні наявності/відсутності складу адміністративного правопорушення у діях посадових осіб відповідальних за розгляд запиту позивача.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження заявленого у зверненні від 16.02.2021 року права бути присутнім при розгляді заяви ОСОБА_1 , суд зазначає про таке.
Відповідно до ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:
особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;
знайомитися з матеріалами перевірки;
подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;
бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;
користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;
вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.
Згідно положень ст. 19 вищевказаного Закону обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.
Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень в т.ч. зобов`язані:
об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.
За приписами частини першої статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Наведені норми Закону України "Про звернення громадян" вказують, що звернення громадян, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду тим органом чи посадовою особою органу, до якого подано звернення та до повноважень якого входять питання, порушені у зверненні, зазвичай протягом одного місяця, з обов`язковим повідомленням громадянина про результати розгляду; при цьому орган або посадова особа зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти звернену до них заяву та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду.
Судом встановлено, що у своїй заяві від 16.02.2021 року позивач просив, зокрема: надати йому можливість особисто викласти аргументи по суті звернення особі, яка буде проводити перевірку цього звернення та надати можливість бути присутнім під час розгляду звернення, зафіксувати у встановленому порядку адміністративне правопорушення.
Стаття 18 Закону України "Про звернення громадян" передбачає, що особа, яка звернулася із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право особисто викласти аргументи особі, що перевірила заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.
У статті 19 Закону України "Про звернення громадян" також визначений обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.
З аналізу вказаних норм Закону України "Про звернення громадян" вбачається, що право громадянина особисто викласти свої аргументи особі, що перевіряла звернення не ставиться в залежність від форми розгляду такого звернення (одноособово, колегіально тощо); у свою чергу стаття 19 Закону України "Про звернення громадян" визначає обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб забезпечити реалізацію права громадянина, на його прохання, бути присутнім особисто при розгляді його звернення.
На підставі викладеного, враховуючи, що на остаточний розгляд заяви позивача від 16.02.2021 року, результатом якого стало ухвалення рішення позивача не було запрошено, суд дійшов висновку, що відповідачем вчинено протиправні дії, які виразилися у обмеженні заявленого у зверненні від 16.02.2021 року права позивача бути присутнім при розгляді його заяви, результатом чого є протиправне обмеження законного права гарантованого ОСОБА_1 статтею 18 Закону України Про звернення громадян.
Доводи відповідача про присутність позивача 04.03.2021 року при розгляді його заяви судом не приймаються до уваги виходячи із наступного.
Факт присутності 04.03.2021 року позивача в Секретаріаті підтверджено матеріалами справи та позивачем не заперечується.
Тобто відповідач не реалізував заявлене право позивача бути присутнім при розгляді його заяви, натомість запропонував ознайомитися з матеріалами.
Також, судом досліджено відеодоказ, який було надано позивачем, з якого вбачається, що 04.03.2021 року на прийомі в Секретаріаті позивач надав свої аргументи по суті заяви від 16.02.2021 року та сторони домовилися, що для реалізації права позивача бути присутнім при розгляді звернення його буде запрошено окремим викликом.
Таким чином, з аналізу наведених норм та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем було реалізовано права позивача на надання своїх пояснень та аргументів, після чого було здійснено перевірку обставин викладених у заяві, але в подальшому, позивача не було запрошено бути присутнім при розгляді заяви по суті та винесенні остаточного рішення за результатами розгляду заяви від 16.02.2021 року.
На підставі викладеного, суд вбачає наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження заявленого у зверненні від 16.02.2021 року права бути присутнім при розгляді заяви ОСОБА_1 , результатом чого є протиправне обмеження законного права гарантованого ОСОБА_1 статтею 18 Закону України Про звернення громадян.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в частині ненадання обґрунтованої письмової відповіді з результатами перевірки та інформацією про суть прийнятих рішень у визначений Законом термін, відносно заяви ОСОБА_1 від 16.02.2021 року, яка зареєстрована 19.02.2021 року за № М-3035.3/21.
Визнати протиправними дії Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо обмеження заявленого у зверненні від 16.02.2021 року права бути присутнім при розгляді заяви ОСОБА_1 , результатом чого є протиправне обмеження законного права гарантованого ОСОБА_1 статтею 18 Закону України Про звернення громадян.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна