Справа № 440/2497/21
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/2497/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Ель Яагубі О.В.,

представника позивача Ковжоги О.І.,

представників відповідача Давиденко С.Д., Кондратюк Т.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області про визнання дій щодо відмови в призначенні та виплаті допомоги на період працевлаштування у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" та ст. 118 КЗпП протиправними та зобов`язання здійснити нарахування та виплату середньомісячної заробітної плати у розмірі 97926 грн у відповідності до ч. 2 ст. 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", але не більше як за 6 місяців; стягнення моральної шкоди в сумі 15000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням шостого скликання Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 23.11.2015 позивача обрано секретарем Кунцівської сільської ради. 27.11.2020 повноваження позивача як секретаря Кунцівської сільської ради припинилися. Позивач акцентував увагу на тому, що законодавством гарантується право особи на надання після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади), у той же час таке право може бути реалізовано за умови наявності посади або іншої рівноцінної посади. При цьому, позивач ОСОБА_1 зауважила, що можливість працевлаштування на попередню роботу, на якій вона працювала до обрання на виборну посаду, відсутня, що підтверджується листом Головного управління ДПС у Полтавській області від 29.12.2020. З огляду на викладене, позивач вважає, що має право відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" на збереження, але не більше шести місяців, середньої заробітної плати, яку вона одержувала на виборній посаді у раді, однак відповідач протиправно не виплачує їй таку середню заробітну плату.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 440/2497/21, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

14.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що питання про виплату колишньому секретарю Кунцівської сільської ради ОСОБА_1 середньої заробітної плати розпорядженням селищного голови № 13 від 26.01.2021 року було включено до порядку денного шостої позачергової сесії Новосанжарської селищної ради восьмого скликання та за результатами голосування рішення не було прийнято, а тому відповідачем було вчинено всі заходи для збереження за ОСОБА_1 середнього заробітку на період працевлаштування. Крім того, представник відповідача звертав у вагу, що відповідно до розпорядження селищного голови від 17.03.2021 року № 242-ОС ОСОБА_1 з 22.03.2021 року призначено на посаду діловода виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради.

04.06.2021 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову, в якій зменшила розмір вимоги про виплату середньої заробітної плати до 60350,04 грн.

Суд заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

10.05.2002 ОСОБА_1 звільнена з посади головного державного податкового ревізора - інспектора групи справляння податків з юридичних осіб Новосанжарського відділення Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції у зв`язку з обранням секретарем Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області згідно пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України.

У період з 10.05.2002 по 27.11.2020 року ОСОБА_1 обиралась та працювала секретарем Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

27.11.2020 року повноваження ОСОБА_1 на посаді секретаря Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області були припинені відповідно до частини 1 статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

29.12.2020 року Головне управління ДПС у Полтавській області листом № 764/Х/16-31-11-42 повідомило ОСОБА_1 про те, що у штатному розписі Головного управління ДПС у Полтавській області відсутня посада головного державного податкового ревізора - інспектора групи справляння податків з юридичних осіб Ново-Санжарського відділення Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції з робочим місцем в смт. Нові Санжари. Головне управління ДПС у Полтавській області перебуває у стані ліквідації без визначення правонаступництва згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 року № 893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби".

06.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася до голови Новосанжарської селищної ради із заявою про збереження середньої заробітної плати на період її працевлаштування.

Листом від 21.01.2021 року Новосанжарська селищна рада повідомила позивача, що виплата заробітної плати буде здійснюватись за рішенням селищної ради і за рахунок коштів селищного бюджету.

Листом від 09.02.2021 року Новосанжарська селищна рада повідомила позивача, що за результатами відкритого поіменного голосування рішення сесії з питання випалити позивачу середньої заробітної плати на період працевлаштування не прийнято.

17.03.2021 року розпорядженням голови Новосанжарської селищної ради № 242-ОС ОСОБА_1 призначено на посаду діловода виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради з 22.03.2021 року.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність Новосанжарської селищної ради щодо невиплати їй середньої заробітної плати протягом шести місяців на період працевлаштування, звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено, що секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-ІV депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у поза робочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

За правилами статті 118 Кодексу законів про працю України встановлено, що працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до вимог частини першої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-ІV у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі. З працівником, якого прийнято на роботу (посаду), що її виконував (займав) депутат місцевої ради, укладається строковий трудовий договір; цей договір розривається у разі повернення депутата місцевої ради на роботу, але не пізніш як через три місяці після припинення повноважень депутата місцевої ради.

Згідно із частиною другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-ІV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації. У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Порядок обчислення середнього заробітку затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, крім наведених в абзаці 1, 2 зазначеного пункту, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно із абзацом 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що законодавством гарантується право особи на надання, після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). У той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади.

Тобто у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.

Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, що викладений у постановах від 07.02.2019 у справі №507/1299/16-а, від 25.10.2019 у справі №345/3102/16-а, від 30.10.2019 у справі №293/1026/16-а, від 26.12.2019 у справі №570/3880/16-а.

Судом встановлено, що до обрання на виборну посаду секретарем Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області ОСОБА_1 обіймала посаду головного державного податкового ревізора - інспектора групи справляння податків з юридичних осіб Новосанжарського відділення Полтавської міжрайонної державної податкової інспекції.

Матеріалами справи підтверджено, що після звільнення з посади секретаря Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, позивач звернувся за працевлаштуванням до Головного управління ДПС у Полтавській області на попередню посаду.

При цьому, Головне управління ДПС у Полтавській області повідомило позивача про відсутність на цей час вищевказаної посади та ліквідацію установи.

Отже, працевлаштування ОСОБА_1 після закінчення строку її повноважень секретаря Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на попередню роботу (посаду) або надання йому рівноцінної посади виявилося неможливим з наведених вище підстав.

Крім того, суд зауважує, що Законом України «Про статус депутатів місцевих рад» не передбачено обов`язку позивача доводити правомірність відмови попереднього роботодавця щодо працевлаштування.

Такий висновок відповідає висновку у постанові Верховного Суду від 25.10.2019 у справі №345/3102/16-а.

Отже, суд приходить до висновку, що визначені частиною другою статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад, випадки, коли середня заробітна плата за колишнім депутатом місцевої ради не зберігається, у спірних правовідносинах відсутні.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав доказів виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати протягом періоду працевлаштування з дня закінчення повноважень секретаря Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За такого правового врегулювання та обставин справи, суд приходить до висновку про те, що Кунцівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області, не здійснюючи виплату ОСОБА_1 середньої заробітної плати за період з дати закінчення повноважень (30.11.2020) на період працевлаштування по 19.03.2021 року діяла всупереч приписам частини 2 статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», з огляду на що суд, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати на період працевлаштування з 30.11.2020 року по 19.03.2021 року відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Згідно довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради про доходи середньоденний заробіток позивача складає 759,12 грн.

Згідно частини 2 стптті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" за депутатом (головою) відповідної ради зберігається середня заробітна плата на період працевлаштування.

Отже період з 30.11.2020 року по 19.03.2021 року є періодом часу, за який повинно бути визначено позивачу суму середньої заробітної плати.

Таким чином, число робочих днів у вказаному періоді - 76, множиться на середньоденну заробітну плату - 759,12 грн., отримуємо суму заробітної плати за період з 30.11.2020 року по 19.03.2021 року, яка складає -57693,12 грн.

Отже, розмір середнього заробітку з моменту закінчення повноважень на виборній посаді на період працевлаштування, але не більше ніж шість місяців з моменту звільнення складає 57693,12 грн.

Таким чином, слід зобов`язати Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату на період працевлаштування з 30.11.2020 року по 19.03.2021 року в сумі 57693,12 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 15000 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і завданням позивачеві від цього моральної шкоди, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Отже, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

Щодо стягнення витрат за надання правничої допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З долучених до позовної заяви та до заяви про стягнення судових витрат матеріалів судом встановлено, що 10.12.2020 між позивачем та ОСОБА_2 (адвокат) укладено угоду про надання адвокатських послуг, предметом якого є надання правової допомоги клієнту.

Згідно розрахунку гонорар за надання адвокатських послуг складає 10000 грн.

До матеріалів справи долучені акт виконаних робіт від 18.03.2022 та квитанція від 10.12.2020 про оплату правничої допомоги в розмірі 10000 грн.

Дослідивши вказані документи суд зауважує, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а тому, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, у цьому випадку має бути зменшений та визначений у розмірі 6000 грн.

Відмовляючи у задоволенні клопотання щодо звернення рішення суду в цій справі до негайного виконання у межах суми стягнення пенсії за один місяць, суд виходить з такого.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: - присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; - присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць

Оскільки, присуджені позивачу виплати є компенсаційними, суд не знаходить підстав для допуску рішення до негайного виконання.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (вул. Незалежності, 41, смт. Нові Санжари, Полтавська область, 39300; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати на період працевлаштування відповідно до частини 2 статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад".

Зобов`язати Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату на період працевлаштування з 30.11.2020 року по 19.03.2021 року в сумі 57693,12 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. та витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 10 вересня 2021 року .

Головуючий суддя А.Б. Головко