Справа № 147/747/21
Суддя: Мудрак А. М.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/747/21
Провадження № 2-а/147/9/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року смт.Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.

з участю секретаря Івасюк А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до капрала поліції Голосіївського УП ГУНП в м.Києві Горюнової Єлизавети Валентинівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови серії ЕАН №4441453 від 04.07.2021. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.07.2021 року, він о 17.00 год. керував автобусом ВАНХУЛ, державний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Голосіївській в районі будинку 12, м.Києва. Перед пішохідним переходом, який, обладнаний великим «лежачим поліцейським», він зупинився, щоб пропустити двох пішоходів, чоловіка та жінку. Люди пройшли, він почав рушати, коли чоловік повернувся і вдарив рукою в лобове скло автобуса. Пішла велика тріщина. Вийшовши на вулицю, спитав що сталося. Пішохід погрожував водію і пасажирам, які повиходили на захист водія. Потім він згадав, що недоїжджаючи метрів 200 до переходу стояв патрульний автомобіль з двома поліцейськими, пішов і покликав поліцейських, щоб вони заспокоїли агресивного чоловіка. Підійшов поліцейський почав стверджувати, що водій винен в тому, що не пропустив пішоходів. Свідки події почали доказувати, що водій їх пропустив, але ніхто нікого не слухав. Він надав техпаспорт і посвідчення водія, а сам почав писати заяву на чоловіка, який розбив скло. Тим часом ст. л-т Вовк наказав капралу Горюновій скласти на нього постанову про порушення ПДР. Він та свідки почали заперечувати, але постанову було винесено, незважаючи на те, що фактично поліцейських покликав він сам, і вони не могли бачити, порушив Тунда правила чи ні, так як знаходились в районі будинку 7Б, де знаходився патрульний автомобіль, що вказано в постанові, а пішохідний перехід розташований в районі будинку 12. Вважає, що постанова складена з порушеннями, не відповідає дійсності, інспектор в постанові не вірно вказав адресу місця вчинення правопорушення та складання постанови. На його вимоги встановити особу чоловіка, який розбив скло, і надати його данні, отримав відмову від поліцейських. Сказали, що заява буде внесена до єдиного реєстру Голосіївського УП, буде призначено слідчого після 11 години ранку 05.07.21р., однак після звернення до УП він дізнався, що заява не була зареєстрована 05.07.21р. Враховуючи вищевикладене, вважає, що постанова від 04.07.21 року по справі про адміністративне порушення відносно нього є незаконною, необгрунтовано та безпідставною, а тому підлягає скасуванню, а справа - закриттю за відсутності складу правопорушення.

Ухвалою судді від 29.07.2021 прийнято до свого провадження адміністративний позов та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження.

Відзиву відповідачем не надано, заперечень на позовну заяву до суду не надходило.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання н з`явився, однак 10.09.2021 через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі з наявними матеріалами. Позовні вимоги підтримує. Наголосив на тому, що обов`язок доказування у справах щодо оскарження адміністративних постанови покладено на відповідача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений, про що наявні розписки про вручення рекомендованого повідомлення(а.с.25,30,31,37). Причина неявки суду невідома. Відзиву не подано.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлені наступні обставини.

04 липня 2021 року інспектором капралом поліції Горюновою Є.В. (1 бат. 1 рота, Управління патрульної поліції в м.Київ) винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4441453, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн. за вчинене правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП (а.с.9).

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, 04.07.2021 о 17.23.01 (м.Київ вулиця Голосіївська 7Б) водій керуючи т/з ВАНХУЛ номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкості та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п.18.1 Правил дорожнього руху, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч.ч.2-4 ст. 258 КпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи із норм, викладених в ст. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2019 у справі № 357/10134/17 звертає увагу судів на приписи ст. 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Звертає увагу, що відповідно до вимог статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, чинної в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно з оскаржуваною постановою, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху, а саме, не пропустив пішоходів, що наближаються до неврегульованого пішоходного переходу, на якому перебували пішоходи.

Відповідно до ч.4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву, у встановлені Законом строки, на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушень з боку позивача правил дорожнього руху, що дають підстави притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з п.1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною першою статті 122 КУпАП (в редакції чинній на день винесення постанови) встановлена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками .

В постанові серії ЕАН №4441453 від 04.07.2021 зазначено суть правопорушення: водій керуючи т/з ВАНХУЛ номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкості та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів.

Позивачем в якості доказів надано суду копію пояснення свідка ОСОБА_2 , які він писав ТВО Начальнику Голосіївського УП ГУНП в м.Києві, з яких вбачається, що 04.07.2021 близько 17.00 год. вони їхали автобусом Ободівка-Київ по вул.Голосіївській. Невідома особа здійснила удар рукою в лобове скло і пошкодила його.(а.с.5).

Також надано суду копію пояснень самого ОСОБА_3 поданих ТВО Начальнику Голосіївського УП ГУНП в м.Києві, з яких підтверджено, що він 04.07.2021 дійсно керував автобусом ВАНХУЛ, держ.номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Голосіївські в районі будинку 12. Перед пішохідним переходом зупинився, щоб пропустити двох пішоходів. Люди пройшли, але потім чоловік повернувся і вдарив рукою в лобове скло автобуса. Пішла велика тріщина (а.с.20). На підтвердження надано суду фото лобового скла(а.с.7).

Тобто з пояснень позивача вбачається той факт, що він навпаки зупинився перед пішохідним переходом, надав перевагу в русі пішоходам, та за наслідками виникла суперечка.

Відповідачами не надано суду доказів протилежного, не спростовано позиції позивача.

Згідно з ч.2, ч.3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, в оскаржуваній постанові невірно зазначено адресу вчинення адміністративного правопорушення (опис обставин, установлених при розгляді справи), тобто зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 24.01.2019 в справі №428/2769/17.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, вказане не можна розуміти таким чином, що позивач взагалі звільнений від обов`язку доказування своїх вимог, тому обов`язок доказування розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року № 536/583/17 та від 14 березня 2018 року № 760/2846/17.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 жовтня 2016 року по справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "Руїз Торіха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Окрім зазначеного вище, суд звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем, в порушення вимог 72 КАС України, не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що у свою чергу не дає можливості встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні у справі докази, а також те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі обґрунтовані, постанова серії ЕАН №4441453 від 04.07.2021 підлягає скасуванню, справа про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закриттю за відсутністю складу правопорушення.

Керуючись ст. 280 КУпАП, ст. ст. 72-77, 241-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до капрала поліції Голосіївського УП ГУНП в м.Києві Горюнової Єлизавети Валентинівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАН №4441453 від 04.07.2021 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП закрити.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з урахуванням п. 3 Розділу VI Прикінцеві положення КАС України.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач: капрал поліції Голосіївського УП ГУНП в м.Києві Горюнова Єлизавета Валентинівна, адреса: 03039, м.Київ, вул.Голосіївська, 15.

Суддя А.М. Мудрак