Справа № 826/8563/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року

м. Київ

справа № 826/8563/16

адміністративне провадження № К/9901/41198/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гончарової І.А.,

суддів: Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року (головуючий суддя - Кузьменко В.А.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Саприкіна І.В., судді - Кобаль М.І., Кучма А.Ю.)

у справі №826/8563/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазтех»

до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укргазтех» (далі - позивач, платник, Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у Святошинському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень.

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про правомірність формування Товариством даних податкового обліку за результатами господарських операцій із контрагентами - ТОВ «Сібол», ТОВ «Експортно-Імпортна Компанія «Верес», ПП «Актив Ком», ТОВ «Запорожский Коксохимремонт», ТОВ «Київмонтаж», ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Арістократ Тім», ТОВ «БК «Будінвест-Проект» та ТОВ «Пайнер» у періоді, що перевірявся, та безпідставність викладених контролюючим органом в акті перевірки висновків про порушення Товариством вимог податкового законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року, адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Святошинському районі від 13 серпня 2015 року № та №;

- присуджено з Державного бюджету України на користь Товариства понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 350000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Святошинському районі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані платником первинні документи підтверджують реальність господарських відносин між позивачем та ТОВ «Сібол», ТОВ «Експортно-Імпортна Компанія «Верес», ПП «Актив Ком», ТОВ «Запорожский Коксохимремонт», ТОВ «Київмонтаж», ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Арістократ Тім», ТОВ «БК «Будінвест-Проект», ТОВ «Пайнер» у спірному періоді та правомірність формування Товариством даних податкового обліку за результатами господарських відносин із вказаними вище контрагентами.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив, їх скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову. На обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що господарські операції між позивачем та ТОВ «Сібол», ТОВ «Експортно-Імпортна Компанія «Верес», ПП «Актив Ком», ТОВ «Запорожский Коксохимремонт», ТОВ «Київмонтаж», ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Арістократ Тім», ТОВ «БК «Будінвест-Проект», ТОВ «Пайнер» фактично не виконувалися, натомість були лише документально оформлені з метою створення зовнішніх ознак фактичного здійснення господарських операцій для формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту. Тобто, за доводами скаржника, спірні господарські операції були спрямовані на отримання платником певних податкових вигод. Скаржник зазначає, що у контрагентів відсутні необхідні основні засоби та трудові ресурси для здійснення господарської діяльності. Відповідач наголошує на неможливості фактичного здійснення спірних господарських операцій з урахуванням часу, місцезнаходження майна, наявних основних засобів та трудових ресурсів тощо. Контролюючий орган зазначає, що із наданих позивачем документів неможливо встановити порядок пропускного режиму на будівельні майданчики. Товариством не надано документів на підтвердження проведення інструктажу з охорони праці та промислової безпеки на будівництві осіб, що безпосередньо здійснювали будівельні роботи. ДПІ у Святошинському районі посилається на вироки Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.05.2017 у справі №641/2509/17, Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.05.2017 у справі №641/2949/17 та протокол допиту керівника ТОВ «Будінвест-Проект» - ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Сібол», ТОВ «Експортно-Імпортна Компанія «Верес», ПП «Акти Ком», ТОВ «Запорожский Коксохимремонт», ТОВ «Київмонтаж», ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Арістократ Тім», ТОВ «БК «Будінвест-Проект», ТОВ «Пайнер» за період з 01.01.2012 по 30.05.2015, за результатами якої складено Акт від 28.07.2015 №45/26-57-22-04-10/30265715 (далі - Акт перевірки).

Як вбачається з Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог:

- пунктів 138.1, 138.2, 138.8 статті 138, підпунктів 139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого Товариством занижено податок на прибуток за 2012-2014 роки на суму 22568315,00 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено податок на додану вартість на суму 21662868,00 грн, у тому числі за січень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень 2014 року.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 13.08.2021:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 15385443,00 грн, зокрема, за основним платежем - 10256962,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5128481,00 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 33852472,10 грн, з яких за основним платежем - 22658315,00 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 11284157,50 грн.

Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Сібол», ТОВ «Експортно-Імпортна Компанія «Верес», ПП «Акти Ком», ТОВ «Запорожский Коксохимремонт», ТОВ «Київмонтаж», ТОВ «Київкапіталбуд», ТОВ «Арістократ Тім», ТОВ «БК «Будінвест-Проект», ТОВ «Пайнер» у періоді, що перевірявся.

Надаючи правову оцінку викладеним вище обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 159 КАС України (у редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (у редакції, що діє з 15.12.2015), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 ПК України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Отже, господарські операції для визначення податкового кредиту/витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які мають відображати реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту/витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податків та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного формування податкового кредиту та витрат.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту та витрат.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

При цьому Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним та беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов залучення підрядної установи, змісту робіт, що замовляються, доцільність залучення контрагента та можливість ним виконати замовлені послуги (поставити товар).

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 71 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ТОВ «Укргазтех» (Замовник) та ТОВ «Сібол» (Підрядник) укладено договори на виконання підрядних робіт від 14 січня 2013 року № 1401/13, від 01 лютого 2013 року № 0102/13, від 23 квітня 2013 року № 2304/13, від 16 серпня 2013 року № 1608/13, від 25 вересня 2013 року № 2509/13, від 27 січня 2014 року № 2701/14, від 31 січня 2014 року № 3101/14, за умовами яких Підрядник зобов`язується виконати за завданням Замовника, на об`єкті замовника та у відповідності до його вимог роботи, а Замовник - прийняти і оплатити вартість виконаних робіт Підряднику.

Між ТОВ «Укргазтех» (Покупець) та ТОВ «Сібол» (Постачальник) укладено договори поставки від 02 грудня 2012 року № А01-70/12, від 03 січня 2013 року № П08-03/13, від 14 січня 2013 року № П08-04/13 та від 15 січня 2013 року № П-08-05/13, за умовами яких Постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар.

Також між ТОВ «Укргазтех» (Покупець) ТОВ «Арістократ Тім» (Постачальник) укладено ряд договорів поставки від 15.06.2012 № П/13-32/12, від 19.06.2012 № П07-18/12, від 19.06.2012 № П/07-19/12, від 19.06.2012 № 07-20/12, від 19.06.2012 № П07-21/12, від 19.06.2012 № П07-22/12, за умовами яких Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця обладнання (товар), а Покупець прийняти і оплатити товар.

Між Товариством (Покупець) та ТОВ «Київмонтаж» (Постачальник) укладено ряд договорів поставки від 16.07.2012 № П08-43/12, від 16.07.2012 № П08-46/12, від 17.07.2012 № П08-47/12, від 17.07.2012 № П14-27/12, від 18.07.2012 № П07-30/12, від 18.07.2012 № П07-31/12, від 20.07.2012 № П13-40/12, від 25.07.2012 № П13-45/12, від 23.08.2012 № А01-53/12, за умовами яких Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця матеріали, а Покупець -зобов`язується прийняти і оплатити товар.

Крім того, між позивачем (Замовник) та ТОВ «Пайнер» (Підрядник) укладено ряд договорів від 02 липня 2012 року № 0207/12, від 05 вересня 2012 року № 0509/12, від 22 листопада 2012 року № 2211/12 та від 27 грудня 2012 року № 2712/12, за умовами яких Підрядник зобов`язується виконати за завданням Замовника, на об`єктах замовника та у відповідності до його вимог роботи, а Замовник - прийняти і оплатити Підряднику виконані роботи.

Між ТОВ «Укргазтех» (Замовник) та ТОВ «Запорожский Коксохимремонт» (Виконавець) укладено ряд договорів, зокрема, від 15.02.2012 № П/14-11/12, від 28.02.2012 № П08-22/12, від 07.03.2012 № А01-15/12, від 04.04.2012 № П08-30/12, від 04.04.2012 № П08-32/18, від 17.04.2012 № П08-35/12, від 17.04.2012 № П08-36/12, від 30.04.2012 № П17-19/12, за умовами яких Підрядник зобов`язується виконати роботи, а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи.

Також між позивачем (Замовник) та ТОВ «БК «Будінвест-Проект» (Виконавець) укладено договори від 16 липня 2012 року № П14/26-12, від 23 липня 2012 року № П14-32/12, від 26 липня 2012 року № П08-49/12, від 26 липня 2012 року № П08-50/12, від 30 липня 2012 року № П08/51/12 та від 30 липня 2012 року №П08/52/12, за умовами яких Виконавець взяв на себе зобов`язання виконати роботи (пусконалагоджувальні роботи по системах автоматизації, технічне обслуговування систем автоматичного керування тощо), а Замовник - прийняти і оплатити виконані роботи.

Між ТОВ «Укргазтех» (Замовник) та ТОВ «Пайнер» (Підрядник) укладено договори від 02 липня 2012 року № 0207/12, від 05 вересня 2012 року № 0509/12, від 22 листопада 2012 року № 2211/12 та від 27 грудня 2012 року № 2712/12, за умовами яких Підрядник зобов`язався за завданням Замовника, на об`єкті Замовника та у відповідності до його вимог виконати роботи згідно з переліком, а Замовник - прийняти та оплатити Підряднику виконані роботи.

Між позивачем (Покупець) та ТОВ «Експортно-Імпортна Компанія «Верес» (Постачальник) укладено договори поставки від 12 січня 2012 року № П13-04/12, від 12 січня 2012 року № П07-04/12, від 17 січня 2012 року № П07-05/12, від 26 березня 2012 року № П13-14/12, від 07 жовтня 2012 року № П07-17/11, від 18 жовтня 2012 року № П07-18/11, від 17 листопада 2011 року № П14/17/11, від 18 листопада 2011 року № П14/18/11, від 21 листопада 2011 року № А01-71/11, від 22 листопада 2011 року № А01-72/11, від 07 грудня 2011 року № П14/22/11, за умовами яких Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця обладнання відповідно до специфікацій до договору на умовах СРТ, за адресою: м. Київ, вул. В. Верховинця, буд. 12, згідно правилами Інкотермс - 2010.

Між ТОВ «Укргазтех» (Покупець) та ПП «Актив Ком» (Постачальник) укладено типові договори поставки від 05 квітня 2012 року №П13-20/12, від 07 червня 2012 року № П17-21/12, від 07 червня 2012 року № А01-34/12, від 15 травня 2012 року № А01-28/12 та від 03 квітня 2012 року № П17-11/12, за умовами яких Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця обладнання відповідно до специфікації №1 до договору на умовах СРТ м. Київ, вул. В.Верховинця, буд. 12, згідно з правилами Інкотермс - 2010.

Між ТОВ «Укргазтех» (Генпідрядник) та ТОВ «Київкапіталбуд» (Субпідряник) укладено договір на виконання робіт від 04 травня 2012 року №П14-16/12, за умовами якого субпідрядник зобов`язується виконати будівельні, монтажні та пусконалагоджувальні роботи з реконструкції оперативно-інформаційного комплексу (ОІК) автоматизованої системи диспетчерського управління та автоматизованої системи збору телеметричної інформації Південно-Західної електроенергетичної системи НЕК "Укренерго" на 6 підстанціях Південно-Західної електроенергетичної системи (Вінницькі МЕМ, Тернопільські МЕМ, Хмельницькі МЕМ).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані позивачем первинні документи у повній мірі підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними вище контрагентами.

Суд вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними, оскільки суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не дослідили можливості виконання контрагентами умов зазначених договорів з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних ресурсів, управлінського або технічного персоналу, основних засобів, виробничих активів тощо. Не встановили, яким чином здійснювалося транспортування придбаного позивачем товару, ким саме виконувалися обумовлені договорами роботи та чи проводився з цими особами розрахунок. Суди не проаналізували належним чином зміст наданих позивачем документів, не перевірили їх на відповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не дослідили та не проаналізували кожну господарську операцію в розрізі кожного контрагента окремо та економічну доцільність проведення відповідних господарських операцій.

Також суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки доводам скаржника про наявність вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.05.2017 у справі №641/2509/17, в якому, зокрема, зазначено що суб`єкти господарської діяльності - ПП «Актив Ком», ТОВ «Запорожский Коксохимремонт», ТОВ «Київмонтаж», ТОВ «Арістократ Тім» входять до складу певної злочинної організації, та вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.05.2017 у справі №641/2949/17.

Суди не надали належної правової оцінки посиланням контролюючого органу на протокол допиту свідка, директора - ТОВ «БК «Будінвест-Проект» ОСОБА_1 , який зазначив, що жодної фінансово-господарської діяльності від імені зазначеного суб`єкта господарювання не здійснював, договорів не укладав, товарів не придбавав та не реалізовував, робіт та послуг не виконував і не надавав. Суди не встановили, хто саме підписував спірні договори та надані платником на підтвердження фактичного виконання умов зазначених договорів документи не з`ясували, чи фігурують зазначені особи у вироках, на які посилається відповідач та чи не заперечують вони свою причетність до діяльності цього суб`єкта господарювання.

За таких обставин, колегія суддів Касаційного адміністративного суду дійшла висновку, що внаслідок неповного з`ясування обставин справи суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку, не забезпечили повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, не вжили визначених законом заходів, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Суди дійшли передчасного висновку про те, що наданими позивачем доказами спростовуються висновки контролюючого органу, якими обґрунтовано прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною першою статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно відповідно до положень частини четвертої статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень тощо.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року скасувати.

Справу №826/8563/16 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіІ.А. Гончарова І.Я.Олендер Р.Ф. Ханова