Справа № 300/2758/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" вересня 2021 р. справа № 300/2758/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Боршовського Т.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФ України в Івано-Франківській області, орган пенсійного фонду), в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 58 від 26.03.2021 про відмову в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області (далі ТУ ДСА) № 205 від 18.03.2021; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та здійснити позивачу з 19.02.2020 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки ТУ ДСА в Івано-Франківській області № 205 від 18.03.2021 (із застосуванням регіонального коефіцієнта 1.1), з урахуванням фактично виплачених сум.
Ухвалою від 14.06.2021 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив таке.
ОСОБА_1 16.03.1994 зарахована на посаду судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с. 8-9).
На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 2762/0/15-17 від 12.09.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. З 18.09.2017 позивач відрахована зі штату Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, що підтверджується записом в трудовій книжці.
Позивач з 19.09.2017 отримує щомісячне довічне утримання судді у відставці.
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 205 від 12.03.2020.
18.05.2020 відповідач прийняв рішення № 174 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке позивач оскаржила в судовому порядку. Судовим рішенням у справі № 300/2467/20 зобов`язано орган пенсійного фонду здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Івано-Франківській області № 205 від 12.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 300/2467/20 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , починаючи з 19.02.2020 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Івано-Франківській області від 12.03.2020 № 205.
Зважаючи на те, що в довідці № 205 від 12.03.2020 не був зазначений регіональний коефіцієнт 1,1 при обчисленні посадового окладу, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ТУ ДСА в Івано-Франківській області, в якому просила зобов`язати ТУ ДСА в Івано-Франківській області видати довідку про розмір суддівської винагороди для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням до посадового окладу регіонального коефіцієнту "1.1".
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі № 300/3059/20, яке набрало законної сили 26.02.2021, визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області щодо видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 205 від 12.03.2020 без урахування до посадового окладу регіонального коефіцієнта 1,1, передбаченого частиною 4 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 та зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначити посадовий оклад, із застосуванням регіонального коефіцієнта 1,1 (а.с. 19-22).

Територіальне управління ДСА в Івано-Франківській області видало позивачу довідки № 119 від 09.02.2021 та № 205 від 18.03.2021 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в яких зазначено посадовий оклад, що становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 19.02.2020 і 01.01.2021 відповідно, із застосуванням регіонального коефіцієнта "1.1", - 69366 грн., доплата за вислугу років 48556,20 грн. (а.с. 23, 26).

Позивач 10.02.2021 звернулася із заявою до органу пенсійного фонду про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки № 119 від 09.02.2021, за результатом розгляду якої відповідач прийняв рішення № 36 від 19.02.2021 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (а.с. 24-25).

24.03.2021 ОСОБА_1 звернулася із заявою до органу пенсійного фонду про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки № 205 від 18.03.2021, за результатом розгляду якої відповідач прийняв рішення № 58 від 26.03.2021 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці (а.с. 27-28).

Вважаючи протиправним рішення відповідача від 26.03.2021 № 58 про відмову в перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА в Івано-Франківській області від 18.03.2021 № 205, ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, в якому просить таке рішення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та здійснити позивачу з 19.02.2020 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки ТУ ДСА в Івано-Франківській області № 205 від 18.03.2021 (із застосуванням регіонального коефіцієнта 1.1), з урахуванням фактично виплачених сум.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Відповідно до пункту 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 19.09.2017 призначено щомісячне довічне грошове утримання згідно абзацу 2 пункту 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VІII.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 за №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 за № 10-рп/2013).

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 за № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Верховний Суд у постановах від 06.03.2019 у справі № 638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі № 200/3958/19-а висловив правовий висновок, відповідно до якого підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Набрання чинності рішенням Конституційного Суду України, яким визнаються неконституційними відповідні норми законодавства, тягне за собою виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів правовідносин, до яких застосовуються (застосовувалися) положення законодавства, яке згодом було визнано неконституційним.

Зміна з 01.01.2020 розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону № 1402-VIII з 19.02.2020, тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі № 620/1116/20, яке набрало законної сили 07.08.2020.

Перерахунок, який просила здійснити позивач у адміністративній справі № 300/3059/20 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Івано-Франківській області № 205 від 12.03.2020, обумовлений відновленням раніше порушених прав у зв`язку із ухваленням Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

Як свідчать матеріали пенсійної справи та підтверджується відзивом відповідача, органом пенсійного фонду на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 у справі № 300/2467/20 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , починаючи з 19.02.2020 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Івано-Франківській області № 205 від 12.03.2020.

Водночас, як встановлено судом, довідка № 205 від 12.03.2020 видана без урахування при розрахунку посадового окладу регіонального коефіцієнта "1.1".

В подальшому, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі № 300/3059/20, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області видало позивачу нові довідки № 119 від 09.02.2021 та № 205 від 18.03.2021 про суддівську винагороду (станом на 01.01.2021 і 18.02.2020 відповідно) для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 23, 26).

З огляду на встановлені судом обставини справи, суд звертає також увагу на таке.

Так, за приписами частини 1, 2 статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною 3 статті 142 Закону № 1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці залежить саме від розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Так, законодавець пов`язує розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із суддівською винагородою судді, який працює на відповідній посаді.

При цьому, визначальне значення для визначення щомісячного довічного грошового утримання має саме займана посада з якої звільнено суддю у відставку.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (частина 2 статті 135 Закону № 1402-VIII).

Так, відповідно до пункту 1 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною 3 цієї статті, додатково за правилами пункту 1 частини 4 статті 135 Закону № 1402-VIII застосовуються регіональний коефіцієнт "1.1", якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Приписами частини 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" регламентовано, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Судом встановлено, що згідно копії штатного розпису Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області на 2020 рік, затвердженого 21.02.2020 діючим суддям Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області виплачується суддівська винагорода, яка складається, зокрема, з посадового окладу до якого застосовується регіональний коефіцієнт "1.1" (а.с. 12).

З огляду на зміст наявної в матеріалах справи копії довідки Територіального управління Державної судової адміністрації № 205 від 18.03.2021, судом встановлено, що станом на 19.02.2020 суддівська винагорода ОСОБА_1 яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 117922,20 грн., в тому числі: посадовий оклад - 69366,00 грн. та доплата за вислугу років - 48556,20 грн. (а.с. 26).

Розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначений відповідно до пункту 1 частини 3 і пункту 1 частини 4 статті 135 Закону № 1402-VIII та Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та з урахуванням регіонального коефіцієнта 1,1.

Таким чином, оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається відповідно до розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, то вказаний регіональний коефіцієнт повинен також враховуватися при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Водночас, суд відхиляє доводи представника відповідача на те, що регіональний коефіцієнт застосовується до посадового окладу тільки працюючих суддів та не може враховуватися при виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки в чинному законодавстві немає норми, яка б встановлювала заборону чи обмеження щодо застосування регіонального коефіцієнта при визначенні грошового утримання суддів у відставці, як на час виходу судді у відставку, так і на час розгляду цієї адміністративної справи в суді.

Таких норм не вказано представником відповідача у поданому відзиві на позовну заяву.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що обставини щодо необхідності врахування регіонального коефіцієнту 1,1 при визначенні розміру суддівської винагороди для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 були предметом оцінки суду в адміністративній справі № 300/3059/20. Вказане рішення суду набрало законної сили, і не може бути поставлено під сумнів виходячи з принципу правової визначеності, який є складовим принципу верховенства права.

Щодо доводів відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що в новій довідці № 205 від 18.03.2021, поданій відповідачу, не зазначено про те, що попередня довідка № 205 від 12.03.2020 є недійсною, то суд зазначає про те, що вказані аргументи не були підставою для відмови в перерахунку грошового утримання позивача в рішенні від 26.03.2021 за № 58, а тому суд не бере їх до уваги. Більше того суд зазначає, що такі аргументи є нікчемними, оскільки довідка № 205 від 18.03.2020 видана станом на ту ж дату 19.02.2020, на виконання рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, та рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 у справі № 300/3059/20.

Сторони не оспорюють розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації № 205 від 18.03.2021, з інших підстав, ніж ті, що викладені в рішенні органу пенсійного фонду № 58 від 26.03.2021.

Водночас суд звертає увагу на те, що орган пенсійного забезпечення, отримавши довідку Територіального управління Державної судової адміністрації № 205 від 18.03.2021 та розглядаючи питання щодо наявності підстав для перерахунку грошового утримання ОСОБА_1 , не надав належної оцінки об`єктивності та достовірності відомостей, зазначених у такій довідці. Так, орган пенсійного фонду не надав оцінки відомостям вказаної вище довідки в частині визначення розміру посадового окладу і відсоткового значення доплати за вислугу років, з огляду на розрахунок стажу судді.

Проте, враховуючи підстави відмови відповідача в перерахунку грошового утримання судді у відставці, викладені в рішенні № 58 від 26.03.2021, в суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, та дослідження таких обставин, з огляду на відсутність спору між сторонами щодо таких обставин.

Отже, суд дійшов висновку про те, що у відповідача були достатні правові підстави для здійснення ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки № 205 від 18.03.2021, виданої ТУ ДСА в Івано-Франківській області.

З огляду на вказане, суд вважає безпідставною відмову відповідача у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача з посиланням на Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" і Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", за нормами яких прожитковий мінімум для працездатних осіб та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді є однаковим, і відповідно посадовий оклад судді порівняно з минулим роком є незмінним, а також з посиланням на те, що регіональний коефіцієнт застосовується до посадового окладу тільки працюючих суддів.

Як наслідок, суд вказує на наявність у відповідача правових підстав для здійснення перерахунку з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки № 205 від 18.03.2021, виданої ТУ ДСА в Івано-Франківській області.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11.10.2005 за № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

У мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 за № 18-рп/2011 Конституційний Суд України вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 за № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Пунктом 6.1 Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 передбаченого, що рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість.

Згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12 від 17.11.2010 Комітету Міністрів Ради Європи оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України, статті 17, частини п`ятої статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Цneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі Дорани проти Ірландії (Doran v. Ireland, заява № 50389/99) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів (Salah Sheekh v The Netherlands; заява № 1948/04), ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

До того ж міжнародні документи з питань статусу та незалежності суддів, зокрема Монреальська універсальна декларація про незалежність правосуддя (Перша світова конференція з незалежності правосуддя, Монреаль, 1983 рік), Основні принципи незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 від 13.12.1985), Рекомендації щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності судових органів (прийняті резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 1989/60 та схвалені резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15.12.1989), Європейський статут судді (ухвалений Європейською Асоціацією Суддів у 1993 році), Європейська хартія щодо статусу суддів (10.07.1998), Загальна (Універсальна) хартія судді (схвалена Міжнародною Асоціацією Суддів 17.11.1999, Тайпеї (Тайвань), закріплюють єдиний підхід щодо отримання суддею достатньої винагороди для забезпечення своєї економічної незалежності. Винагорода не повинна залежати від результатів роботи судді та скорочуватися під час всього строку повноважень. Рівень суддівської винагороди встановлюється з тим, щоб захистити суддів від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше - на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність.

Крім того, відповідно до пункту 29 Пояснювального меморандуму до Рекомендації Комітету Міністрів № (94) 12 Незалежність, дієвість та роль суддів статус та винагорода є важливими факторами, які визначають належні робочі умови. Статус суддів повинен відповідати високому положенню їх професії, і їх винагорода має становити достатню компенсацію за їх тягар обов`язків. Ці фактори є невід`ємними умовами незалежності суддів, особливо для розуміння важливості їх ролі як суддів, що виражається у вигляді належної поваги та адекватній фінансовій винагороді.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Відповідно до пункту першого Основних принципів незалежності судових органів (схвалено резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11.1985 та 13.12.1985) незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни; усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її.

Згідно з частиною другою статті 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

З огляду на викладене, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Такі ж правові висновки сформував Верховний Суд у постановах від 09.11.2018 у справах № 713/1064/17, № 686/24597/16-а, № 686/1938/17, № 766/7021/17, № 686/24597/16-а, від 11.12.2018 у справі № 522/5168/17, № 426/14458/16 від 07.09.2020.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, то суд вказує на таке.

В спірних правовідносинах відсутня "триваюча пасивна поведінка позивача", мова про яку йде у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо соціальних справ Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 (адміністративне провадження № К9901/15971/20).

Як встановлено судом, для відновлення свого права на належний розмір щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, ОСОБА_1 була змушена окремо звертатися до територіальних органів пенсійного фонду та державної судової адміністрації, а також за захистом своїх прав до суду (справи № 300/2467/20, № 300/3059/20) для перерахунку пенсії та отримання довідок про розмір суддівської винагороди для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема із застосуванням до посадового окладу регіонального коефіцієнту "1.1". Тобто позивач вчинила всі необхідні дії для відновлення порушеного права в спірних правовідносинах, і такі дії відповідають критерію розумності поведінки особи після факту отримання інформації про порушення її прав внаслідок бездіяльності державних органів влади, зокрема й відповідача в цій справі.

Отже, судом не встановлено пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Враховуючи викладені вище мотиви, суд вважає, що рішення відповідача від 26.03.2021 за № 58 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки № 205 від 18.03.2021 є протиправним, а тому його потрібно скасувати.

З метою ефективного захисту встановленого судом порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 205 від 18.03.2021, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належить задовольнити: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 58 від 26.03.2021 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 205 від 18.03.2021 (із застосуванням регіонального коефіцієнта "1.1"), з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано квитанцію № 0.0..1 від 22.05.2021 про сплату судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн. (а.с. 1).

З огляду на задоволення позову, позивачу належить відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 908,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 58 від 26.03.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код - 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) здійснити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 205 від 18.03.2021 (із застосуванням регіонального коефіцієнта "1.1"), з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області (ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код 20551088, вулиця Січових Стрільців, 15, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.