Справа № 201/6243/21
Суддя: Федоріщев С. С.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/6243/21
Провадження № 2-а/201/89/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщев С.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до заступника командира 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Красільнікової Анжеліки Григорівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 червня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до заступника командира 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Красільнікової Анжеліки Григорівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що 14 червня 2021 року застпуник командира взовду старший лейтенант поліції Красільнікова А.В. зупинила автомобіль «Тойота Камрі», н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, перевірила документи, після чого винесла постанову ЕАН № 4352214 від 14 червня 2021 року за начебто порушення позивачем п. 33 ПДР. Позивач не згоден з правопорушенням, постанову вважає необґрунтованою, такою, що складена з порушенням норм законодавства. Тому позивач просить визнати протиправними дії інспектора та скасувати постанову серії ЕАН № 4352214 від 14 червня 2021 року.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 червня 2021 року указану позовну заяву передано для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 24 червня 2021 року було відкрито провадження у справі за указаною позовною заявою.

Від відповідача 10 серпня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких остання просила суд відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із тим, що її дій при винесенні оскаржуваної постанови були правомірними та постанова повіністю відповідає вимогам законодаства.

Крім того, 11 серпня 2021 року від представника Департамента патрульної поліції Національної поліції України до суду надішли письмові пояснення та заява про залучення до участі у справі Департамент патрульної поліції Національної поліції України у якості третьої особи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

14 червня 2021 року заступником командира 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Красільніковою А.Г. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4352214, згідно з якою ОСОБА_1 14 червня 2021 року о 20 год. 51 хв., на вул. Алтайська, 51, м. Дніпро, керуючи транспортним засобом «Тойота Камрі», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимогу знаку 2.2, чим порушив п. 33 Правил дорожнього руху.

Відповідно до указаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Правомірність та обґрунтованість указаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Зі змісту п. 33 ПДР України вбачається, що знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» забороняє проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 Табличка 7.8 «Напрямок головної дороги» - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою. Знак встановлюється безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги. Якщо знак встановлено безпосередньо перед перехрестям, то йому повинен передувати знак 2.1 Знак 2.1 «Дати дорогу» з додатковою табличкою 7.1.2 Табличка 7.1.2 «Відстань до об`єкта». Якщо знак встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком. Знак повинен установлюватись у місці, з якого для водія транспортного засобу, що зупинився, забезпечено видимість транспортних засобів, які рухаються дорогою, що перетинається.

Диспозиція ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

В свою чергу, згідно із п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно із п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Проте відповідачем на обґрунтування правомірності винесеної постанови не було надано будь-яких доказів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч. 4 ст. 73 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Наразі, відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора поліції відсутній.

Інших додаткових доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідачем зібрано не було.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, відсутність відеозапису також не дає можливості встановити факт дотримання положень ст. 280 КУпАП та п. 9 Інструкції інспектором поліції при складанні оскаржуваної постанови.

Враховуючи відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов до висновку щодо наявності підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4352214.

ОСОБА_1 також просить суд визнати протиправними дії інспектора щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Зазначена вимога задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП України у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 276 КУпАП України справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1-129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Інспектор розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу та виніс постанову, яка є предметом оскарження. Сам факт такого розгляду адміністративної справи не є підставою для скасування постанови.

З матеріалів справи не вбачається наявність процесуальних порушень в діях під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Щодо клопотання представника Департамента патрульної поліції Національної поліції України про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки Красільнікова А.Г. є співробітником Департамента патрульної поліції Національної поліції України та оскаржуються її дії при виконанні службових повноважень, у зв`язку із чим не потребує додаткового залучення департаменту до участі у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до заступника командира 2 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Красільнікової Анжеліки Григорівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4352214 від 14 червня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених статтею 286 КАС України, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.С. Федоріщев