Справа № 320/13409/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Єгорової Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018, підвищення до пенсії, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 основну та додаткову пенсію в розмірі, визначеному ст.ст. 50, 54 від 28.02.1991 №796-ХІІ Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018, і в послідуючому, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, підвищення до пенсії, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", однієї мінімальної заробітної плати (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, основну пенсію у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше сплачених сум;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548), нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст. 50 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше сплачених сум.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року відкрито провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року від 31 травня 2021 позов залишено без розгляду в частині позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційної скарги категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судове засідання, призначене на 31 серпня 2021 року, учасники судового процесу не з`явились та явку уповноважених представників не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили та будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

З огляду на зазначені обставини, керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, колегія суддів ухвалила подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно, вказаною ухвалою зупинено провадження в адміністративній справі №320/13409/20 до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі №580/2371/20 (провадження №Пз/9901/21/20).

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року поновлено провадження в адміністративній справі та залишено позов без розгляду в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 по 07.06.2020 підвищення до пенсії, у розмірі, визначеному ст. 39 ЗУ від 28.02.1991 №796-ХІІ, а також за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 основної та додаткової пенсії в розмірі, визначеному ст.ст. 50, 54 ЗУ від 28.02.1991№796-ХІІ (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 та з 17.07.2018 по 07.06.2020, і в послідуючому, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, підвищення до пенсії, у розмірі, визначеному ст. 39 ЗУ від 28.02.1991 №796-ХІІ, - однієї мінімальної заробітної плати (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, основну пенсію у відповідності до ч. 4 ст. 54 ЗУ від 28.02.1991 №796-ХІІ - у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше сплачених сум;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у відповідності до ст. 50 ЗУ від 28.02.1991 №796-ХІІ - у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше сплачених сум.

Залишаючи позовну заяву без розгляду у вказаній частині позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а та дійшов висновку, що звернувшись 08.12.2020 до суду з позовом про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсійних платежів за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно та за період з 17 липня 2018 року по 07 червня 2020 року включно (останній день, що передує шести місяцям до дня звернення до суду) позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Переглядаючи справу за наявними доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення (ухвали) суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас, положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України врегульовано, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 122 КАС України регламентовано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В силу положень Кодексу адміністративного судочинства України, при попередньому дослідженні матеріалів позовної заяви суд першої інстанції перевіряє на дотримання вимог законодавства подані до суду документи та наявність чи відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі на стадії вирішення питання про відкриття провадження.

Приписами ч. 1 ст. 123 КАС України врегульовано, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

У свою чергу, як було встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається матеріалів справи, при попередньому дослідженні матеріалів позовної заяви суд першої інстанції встановив, що позов подано у строки встановлені КАС України.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частина 4 вказаної статті КАС України встановлює, в разі якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, з аналізу вказаної норми слідує, що суд встановивши, що позов подано після закінчення строків, установлених законом зобов`язаний перевірити причини пропуску строку звернення до суду та з метою з`ясування відповідного питання запропонувати позивачу звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Водночас, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції не дотримався вказаних норм законодавства, фактично позбавивши позивача передбаченого ст.ст. 122 та 123 КАС України права на звернення до суду з заявою про поновлення строку звернення до суду, внаслідок чого дійшов передчасного висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

При цьому, колегія суддів не надає правової оцінки висновкам суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду за відсутності поважних причин, оскільки такі висновки є передчасними.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що недотримання судом першої інстанції норм процесуального права мало наслідком прийняття незаконного рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, оскільки суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про залишення повної заяви без розгляду колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 310-313, 320-322, 325, 328-329 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

Н.М. Єгорова