Справа № 480/3222/21
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2021 року Справа №480/3222/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Соп`яненка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області). Свої вимоги обґрунтовує тим, що у жовтні 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. ГУ ПФУ в Сумській області Листом від 30.11.2020 повідомило позивача про те, що рішенням від 26.11.2020 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 27 років (страховий стаж 18 років 1 місяць 17 днів). До страхового стажу не зараховано періоди: навчання згідно диплома № НОМЕР_1 у зв`язку з не вірним зазначенням прізвища, ім`я, по - батькові; період роботи у колгоспі з 1984 по 1991 роки, оскільки необхідна уточнююча довідка з кількістю встановлених та відпрацьованих вихододнів; п. 19-20, оскільки у графі 4 трудової книжки відсутній номер наказу про звільнення з роботи та зазначений запис не має перекладу на українську мову; п. 29-30, оскільки у графі 4 трудової книжки відсутні номера наказів про призначення та звільнення з роботи. Також позивача повідомлено, що для зарахування періодів провадження позивачем підприємницької діяльності з 16.03.1998 по 31.12.2003 необхідно надати довідку з ПДІ про систему оподаткування.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області відзиву на позовну заяву не подано.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що 13.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 53).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.11.2020 № 3880 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років (в наявності 18 років 1 місяць 17 днів).

До страхового стажу не зараховано:

-періоди навчання згідно Диплома № 017994, оскільки перетинається із роботою та Атестат № 68, оскільки не вірно зазначено прізвище, ім`я, по - батькові " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_4 ";

- п-т 1-2 трудової книжки, оскільки наявні розбіжності між датою звільнення та наказом про звільнення;

- п-т 5-7, оскільки у графі 2 трудової книжки виправлення дати звільнення з роботи;

-періоди роботи у колгоспі з 1984 по 1991, оскільки необхідна уточнююча довідка з кількістю встановлених та відпрацьованих вихододнів;

- п-т 19-20, оскільки у графі 4 трудової книжки відсутній номер наказу про звільнення з роботи, крім того зазначений запис про роботу не має перекладу на українську мову;

- п-т 29-30, оскільки у графі 4 трудової книжки відсутні номери наказів про призначеня та звільнення з роботи.

Для зарахування періодів провадження позивачем підприємницької діяльності з 16.03.1998 по 31.12.2003 необхідно надати довідку з ДПІ про систему оподаткування.

За наявного страхового стажу право на призначення пенсії за віком позивач буде мати після досягнення 65 років та звернення до управління (а.с. 51).

Листом від 30.11.2020 № 1800-8302-8/620581 позивача повідомлено про відмову у призначенні йому пенсії (а.с. 7).

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку правовідносинам, що вникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.01.1978 по 28.03.1984 в Бакінському політехнічному технікумі суд зазначає наступне.

Відповідачем не зараховано період навчання з 01.01.1978 по 28.03.1984 в Бакінському політехнічному технікумі, оскільки перетинається із роботою та в Атестаті №68 невірно зазначено прізвище, ім`я, по-батькові " ОСОБА_3 " замість " ОСОБА_4 "

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон України № 1058-IV) передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року не менше 26 років.

Абзацом 1 частини 1статті 24 Закону України № 1058-IVвизначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 статті 24 Закону України № 1058-IVпередбачено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 4 статті 24 Закону України № 1058-IVвизначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі Порядок № 22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно з підпунктом 3 пункту 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку № 22-1.

Відповідно до статті 39 Кодексу законів про працю України та згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (далі КМУ).

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Таким чином, нормою вказаного Порядку № 637 (пункт 1) чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З Диплома ЖТ№ 017994 вбачається, що позивач навчався в Бакінському політехнічному технікумі з 1978 по 1984.

Дослідивши записи трудової книжки позивача встановлено, що з 21.05.1981 був прийнятий на роботу у Бакинський машинобудівний завод ім. Г.Мусабекова. Записів про навчання у Бакинський машинобудівний завод ім. Г.Мусабекова з 1978 року не вбачається. Також, в трудовій книжці зазначено, що до прийняття на Бакинський машинобудівний завод ім. Г.Мусабекова позивач трудового стажа не мав. Першим записом у трудовій книжці значиться прийняття на роботу у Бакинський машинобудівний завод ім. Г.Мусабекова з 21.05.1981.

Згодом, 01.09.1981, позивач звільнений за власним бажанням у зв`язку зі вступом до Бакинського машинобудівного заводу ім. Г.Мусабекова (а.с.12). Крім того, з Диплому позивача не вбачається конкретний період навчання із зазначенням дат, а вказаний період в роках.

З огляду на вищезазначене, суд не вбачає протиправності дій у не зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду навчання з 01.01.1978 по 28.03.1984 в Бакінському політехнічному технікумі, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Щодо правовідносин, які виникли у зв`язку з не зарахуванням ГУ ПФУ в Сумській області до страхового стажу період роботи позивача з 21.05.1981 по 01.09.1981 в Бакінському машинобудівному заводі ім. Г.Мусабекова; з 18.11.1983 по 28.03.1984 в Бакінському мукомольному заводі; з 02.04.1984 по 16.03.1986 в колгоспі "Путь Ленина"; з 14.04.1986 по 04.04.1987 в колгоспі "Красный Восток"; з 01.06.1988 по 01.12.1989 в колгоспі "Заря"; з 20.12.1989 по 07.09.1991 в колгоспі "Красный Восток"; з 01.08.1993 по 20.11.1994 в будівельній організації "Арзу"; з 18.06.1999 по 10.07.2000 у підприємця ОСОБА_2 суд зазначає наступне.

Суд вважає помилковими зазначені висновки відповідача, виходячи з наступного.

Так, зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 судом встановлено, що в період з 21.05.1981 по 01.09.1981 позивач працював в Бакінському машинобудівному заводі ім. Г.Мусабекова (а.с. 12).

В період з 18.11.1983 по 28.03.1984 працював в Бакінському мукомольному заводі (а.с.13).

В період з 02.04.1984 по 16.03.1986 позивач працював в колгоспі "Путь Ленина", з ІНФОРМАЦІЯ_2 по 04.04.1987 в колгоспі "Красный Восток", з 01.06.1988 по 01.12.1989 в колгоспі "Заря, з 20.12.1989 по 07.09.1991 в колгоспі "Красный Восток", з 01.08.1993 по 20.11.1994 в будівельній організації "Арзу", з 18.06.1999 по 10.07.2000 у підприємця ОСОБА_2 .

Відповідачем не було зараховано наведений стаж при обчисленні пенсії, мотивуючи це ти, що в трудовій книжці позивача наявні розбіжності між датою звільнення та наказом про звільнення;п. 5-7 у графі 2 трудової книжки виправлення дати звільнення з роботи; періоди роботи у колгоспі з 1984 по 1991, оскільки необхідна уточнююча довідка з кількістю встановлених та відпрацьованих вихододнів; п-т 19-20, оскільки у графі 4 трудової книжки відсутній номер наказу про звільнення з роботи, крім того зазначений запис про роботу не має перекладу на українську мову; п-т 29-30, оскільки у графі 4 трудової книжки відсутні номери нак4азів про призначеня та звільнення з роботи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Не заперечуючи проти права органів, що призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, слід зазначити, що таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за N 22-1 (далі - Порядок №22-1).

Зазначаючи про виникнення сумнівів щодо запису в трудовій книжці, відповідачем не наведено які саме виникли сумніви та з яких підстав. Наявність же таких сумнівів може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ПФУ не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці зокрема відсутність дати народження позивача.

Отже, повідомляючи позивачу про відмову в зарахуванні наведеного стажу, ПФУ діяв необґрунтовано, а тому позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Сумської області зарахувати позивачу до стажу періоди роботи з 21.05.1981 по 01.09.1981 в Бакінському машинобудівному заводі ім. Г.Мусабекова; з 18.11.1983 по 28.03.1984 в Бакінському мукомольному заводі; з 02.04.1984 по 16.03.1986 в колгоспі "Путь Ленина"; з 14.04.1986 по 04.04.1987 в колгоспі "Красный Восток"; з 01.06.1988 по 01.12.1989 в колгоспі "Заря"; з 20.12.1989 по 07.09.1991 в колгоспі "Красный Восток"; з 01.08.1993 по 20.11.1994 в будівельній організації "Арзу"; з 18.06.1999 по 10.07.2000 у підприємця ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зарахувати до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності з 16.03.1998 по 31.12.2003 суд зазначає наступне.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з пунктом 2.7 Порядку №22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період здійснення особою підприємницької діяльності, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку, а до 01 липня 2000 року - довідкою Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року підтверджується довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Такий висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 жовтня 2018 року у справі № 643/20104/15-а.

Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця №268067 Серії В02 від 16.03.1998 (номер запису про включення відомостей про фізичну особу -підприємця до ЄДР - 2 013434) ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем (а.с. 28).

Згідно Довідки Головного управління ДПС у Сумській області від 21.12.2020 вбачається, що позивач перебуває на обліку в Сумській державній податковій інспекції ГУ ДПС у Сумській області як фізична особа - підприємець з 16.03.1998. Згідно переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 "Про затвердження переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів" (п. 284), Декларації про доходи, розрахунки сум страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зберігаються протягом 5 років. По закінченню цього терміну документи підлягають списанню. У вищезазначеній довідці вказано про те, що інформацію про систему оподаткування з 1998 року по 2011 рік надати не має можливості. З 01.01.2012 позивач працює на загальній системі оподаткування (а.с.26).

Таким чином, у матеріалах справи відсутні документи, що дають підстави для зарахування до страхового стажу позивачу періоду здійснення ним підприємницької діяльності з 1998 року по 2011 рік , зокрема щодо обраної позивачем системи оподаткування (загальної чи спрощеної) та щодо сплати позивачем під час здійснення підприємницької діяльності страхових внесків.

При цьому судом встановлено, що позивачем вчинялися дії щодо отримання документів, необхідних для призначення пенсії з урахуванням включення до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до положень пункту 4.2. Порядку 22-1 (в редакції, яка діяла на момент звернення позивача із заявою) орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно із підпунктами 2, 4 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №28-2 від 22 грудня 2014 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за № 41/26486, управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань; користуватися відповідними інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами;

Судом встановлено, що відповідач, будучи обізнаним про неможливість надання необхідних документів самим позивачем, не скористався правом, передбаченим вищенаведеною нормою, щодо самостійного отримання від державних органів необхідних відомостей та не вжив всіх можливих заходів щодо належного та повного виконання своїх функцій по сприянню особі в отриманні нею соціальних гарантій у вигляді перерахунку пенсії.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що дії Головного управління ПФУ в Сумській області щодо відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком є протиправними.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як узаконі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України),кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За унормуванням пункту 7 частини 2статті 245 КАС України, в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 2статті 245 КАС України.

За приписами частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним для повного захисту прав позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.11.2020 №3880 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача, суд дійшов висновку щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 21.05.1981 по 01.09.1981 в Бакінському машинобудівному заводі ім. Г.Мусабекова; з 18.11.1983 по 28.03.1984 в Бакінському мукомольному заводі; з 02.04.1984 по 16.03.1986 в колгоспі "Путь Ленина"; з 14.04.1986 по 04.04.1987 в колгоспі "Красный Восток"; з 01.06.1988 по 01.12.1989 в колгоспі "Заря"; з 20.12.1989 по 07.09.1991 в колгоспі "Красный Восток"; з 01.08.1993 по 20.11.1994 в будівельній організації "Арзу"; з 18.06.1999 по 10.07.2000 у підприємця ОСОБА_2 ; період провадження підприємницької діяльності з 16.03.1998 по 31.12.2003 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2020 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовну заяву задоволено частково, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають частковому стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме 454 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 25.11.2020 за № 3880.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи:

- з 21.05.1981 по 01.09.1981 в Бакінському машинобудівному заводі ім. Г.Мусабекова;

- з 18.11.1983 по 28.03.1984 в Бакінському мукомольному заводі;

- з 02.04.1984 по 16.03.1986 в колгоспі "Путь Ленина";

- з 14.04.1986 по 04.04.1987 в колгоспі "Красный Восток";

- з 01.06.1988 по 01.12.1989 в колгоспі "Заря";

- з 20.12.1989 по 07.09.1991 в колгоспі "Красный Восток";

- з 01.08.1993 по 20.11.1994 в будівельній організації "Арзу";

- з 18.06.1999 по 10.07.2000 у підприємця ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.10.2020 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Сумської області (40009, м.Суми, вул. Пушкіна, 1, код ЄДРПОУ 21108013) судовий збір в сумі 454 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Соп`яненко