Справа № 120/3558/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

10 вересня 2021 р. Справа № 120/3558/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника начальника управління персоналу штабу Командування Повітряних Сил Збройних Сил України. 28 вересня 2018 року наказом Міністерства оборони України його звільнено з військової служби за станом здоров`я, а 17 жовтня 2018 року виключено зі списків військової частини.

В подальшому рішенням медико-соціальної експертної комісії від 05 листопада 2018 року під час первинного огляду ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю третьої групи внаслідок травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби. В листопаді 2019 року при повторному огляді позивачу продовжено третю групу строком на три роки.

Як зазначає позивач далі, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я в березні та на початку травня 2020 року він звертався до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону щодо госпіталізації, але йому було відмовлено у зв`язку із запровадженими карантинними обмеженнями.

Лише у вересні та у грудні 2020 року позивач пройшов стаціонарне лікування, після чого подав документи, необхідні для встановлення другої групи інвалідності, на розгляд медико-соціальної експертної комісії.

За результатом проведеного огляду медико-соціальною експертною комісією 25 січня 2021 року ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю другої групи.

В лютому 2021 року позивач звернувся до Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із необхідними документами для подальшого спрямування їх до комісії Міністерства оборони України задля отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Проте, протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №43 від 25 березня 2021 року, що затверджений Міністром оборони України 01 квітня 2021 року, відмовлено в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з позовом до суду щодо визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням статусу інваліда війни другої групи, а також зобов`язати відповідача розглянути повторно на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням та виплати одноразової грошової допомоги, заяву позивача через поважність пропуску встановлених законодавством строків.

Ухвалою від 26 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою залишено без задоволення клопотання позивача про витребування доказів та виклик свідка.

24 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Такий обґрунтований тим, що за приписами пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Аналогічні за змістом норми містить і Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року. Оскільки ОСОБА_1 третя група інвалідності встановлена 05 листопада 2018 року, а друга група інвалідності - 25 січня 2021 року, тому правові підстави виплати одноразової грошової допомоги відсутні. При цьому, наведені у позові підстави, що унеможливили вчасно звернутися за встановленням другої групи інвалідності, не є такими, що потребують врахуванню. За таких обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову.

26 травня 2021 року позивачем подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Того ж дня від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, що подана в порядку статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, окрім позовних вимог, що зазначені у позовній заяві, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати протокол засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №43 від 25 березня 2021 року в частині, що стосується позивача, а також визнати поважними причини пропуску строку звернення до Міністерства оборони України із заявою щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року клопотання позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах України.

05 листопада 2018 року Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією Департаменту охорони здоров`я Вінницької обласної державної адміністрації позивачу первинно встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №084270.

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії ААВ №249060 ОСОБА_1 25 січня 2021 року під час повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.

У лютому 2021 року позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності внаслідок проходження повторного огляду, долучивши до такої заяви необхідні документи.

Відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №43 від 25 березня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги з огляду на те, що абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Зміна групи інвалідності у заявника відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. Допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 440500 гривень.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), статтею 1 якого, зокрема, передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, яка діяла з 01 січня 2007 року, та якою було введено поняття "одноразова грошова допомога".

Так, статтею 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

В свою чергу, Закон №2011-XII з 01 квітня 2014 року було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04 липня 2012 року №5040-VI (далі - Закон №5040-VI). Цей Закон застосовується до правовідносин, що виникли після 01 січня 2014 року.

При цьому, пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XIІ (в редакції, чинній до 06 грудня 2016 року) унормовано, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

В подальшому Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VIII) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзаци перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

На розвиток приписів статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згідно з пунктом 11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відтак, наведені приписи свідчать про право військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті. При цьому, передбачено випадки, за яких одноразова грошова допомога не виплачується; так, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності вважається підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені, починаючи з 01 січня 2014 року.

При розгляді цієї справи суд також враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року в справі №240/10153/19, згідно із якими суд касаційної інстанції вирішив відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа №295/3091/17), 21 червня 2018 року (справа №760/11440/17), 30 вересня 2019 року (справа №825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII:

1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;

3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).

Так, в ході судового розгляду встановлено, що 05 листопада 2018 року за результатами первинного огляду Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а при повторному огляді 25 січня 2021 року встановлено другу групу інвалідності.

Відтак, строк, протягом якого відбулася зміна групи інвалідності, перевищує два роки, що унеможливлює призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

При цьому, основними аргументами, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, є те, що в березні та в травні 2020 року він звертався до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону щодо його госпіталізації, проте йому було відмовлено у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень.

Проте, такі доводи слід оцінити критично, адже у справі відсутні докази, які б підтверджували факт звернення позивача до лікувального закладу у березні та у травні 2020 року.

Наданий позивачем лист Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону Міністерства оборони України вих. №549/464 від 07 квітня 2021 року не підтверджує факт звернення позивача щодо проведення огляду його стану здоров`я, а свідчить лише про запровадження у центрі деяких обмежувальних заходів з госпіталізації пацієнтів протягом окремих періодів 2020 року. Разом із тим, у цьому листі зазначено, що з 16 березня 2020 року у центрі обмежено госпіталізацію тих пацієнтів, надання медичної допомоги яким можливо проводити в амбулаторно-поліклінічних та домашніх умовах, направлення на медичну та медико-психологічну реабілітацію. З 13 квітня 2020 року тимчасово припинено проведення планових заходів з госпіталізації та планових операцій, крім термінових та невідкладних. Тобто, у вказані вище періоди запроваджувались обмежувальні заходи щодо госпіталізації у Військово-медичному клінічному центрі, однак такі заходи не носили загального характеру (тобто заклад продовжував працювати), а встановлення того, чи можливо госпіталізувати пацієнта, слід було визначати в кожному випадку окремо. Суд також враховує й те, що у згаданому листі вказано, що у травні місяці 2020 року в центрі відновлено планові заходи з госпіталізації та планові операції за умови заповненості ліжок, визначених для госпіталізації пацієнтів з підтвердженням випадком COVID-19, не менш як 50 відсотків.

Відтак, за відсутності офіційного звернення позивача до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону щодо його госпіталізації неможливо встановити, чи його випадок належав до виняткового, тобто такого, що дозволяв госпіталізацію, чи ні.

Крім того, відсутність таких звернень унеможливлює встановлення підстав таких звернень (чи дійсно ці звернення стосувалися розладу здоров`я (захворювання), внаслідок якого позивачеві 25 січня 2021 року встановлено другу групу інвалідності).

Слід відзначити, що лист Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону Міністерства оборони України вих. №549/464 датований 07 квітня 2021 року, тобто уже після надіслання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги із необхідними документами.

Письмові пояснення ОСОБА_2 також не підтверджують доводи позивача, адже такі носять загальний характер (щодо запровадження деяких обмежень під час карантину) та не стосуються позивача.

Більше того, слід врахувати й те, що медико-соціальна експертна комісія проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, і саме на підставі результатів таких досліджень особі може бути встановлено ту чи іншу групу інвалідності. Суд переконаний, що твердження позивача про те, що другу групу інвалідності можливо було б отримати раніше 25 січня 2021 року за умови проходження ним медичного обстеження у Військово-медичному клінічному центрі ще у березні або у травні 2020 року є лише припущеннями.

Отже, підсумовуючи викладене та зважаючи на те, що між зміною групи інвалідності минуло понад два роки, суд дійшов висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що у разі відмови у задоволенні позову судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )
Відповідач: Міністерство оборони України (місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, буд. 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00034022)

Повний текст рішення складено 10.09.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович