Справа № 120/3536/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 вересня 2021 р. Справа № 120/3536/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницька міська рада про визнання протиправним та скасування підпункту рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування підпункту рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправною відмовою міської ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку. Мотивами відмови зазначено, що розробляється містобудівна документація "Проект внесення змін до детального плану території кварталу обмеженого Сабарівським шосе, шосе на с. Шкуринці , проектною об`їзною дорогою". Позивач не погоджується з мотивами такої відмови, вважає їх безпідставними та необґрунтованими.

Ухвалою суду від 23.04.2021 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Також вказаною ухвалою встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

Так, на виконання вимог ухвали суду, на адресу суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Позиція відповідача у справі ґрунтується на правомірності оскаржуваного рішення.

Відповідач зазначає, що відповідно до проектних рішень затверджених рішенням Вінницької міської ради від 01.02.2013 № 1140 "Проект внесення зміни до генерального плану м. Вінниці з актуалізацією за результатами його моніторингу", Плану зонування міста Вінниці, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 04.07.2008 № 2012 (зі змінами затвердженими рішенням Вінницької міської ради від 25.05.2018 № 1214), Вінницькою міською радою прийнято рішення від 27.12.2019 № 2121 "Про розроблення містобудівної документації "Проект внесення змін до детального плану території кварталу обмеженого Сабарівським шосе, шосе на с. Шкуринці , проектною об`їзною дорогою".

Замовником містобудівної документації "Проект внесення змін до детального плану території кварталу обмеженого Сабарівським шосе, шосе на с. Шкуринці , проектною об`їзною дорогою" згідно з рішенням Вінницької міської ради № 2121 від 27.12.2019 визначено департамент архітектури та містобудування міської ради.

Розробником Проекту внесення змін до детального плану території кварталу обмеженого Сабарівським шосе, шосе на с. Шкуринці , проектною об`їзною дорогою є Міське комунальне підприємство "Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури".

На даний час зазначений проект перебуває на стадії завершення процедури стратегічної екологічної оцінки в порядку, встановленому Законом України "Про стратегічну екологічну оцінку".

За наведених обставин, представник відповідача пояснив, що відмова полягала в тому, що Проект внесення змін до детального плану території кварталу обмеженого Сабарівським шосе, шосе на с. Шкуринці , проектною об`їзною дорогою, на даний час не затверджений, будь-які рішення Вінницькою міською радою наразі не приймалися, тому перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та містобудівної документації, а саме детального плану та, у передбачених земельним законодавством випадках, надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки, не вбачається можливим.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив, що 26.01.2021 позивач звернувся до Вінницької міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,10 га, з метою передачі безоплатно у власність, яка межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :02:109:0020.

Рішенням 7 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 26.03.2021 за № 342 позивачеві відмовлено в наданні відповідного дозволу. Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, відповідач вказав на те, що наразі розробляється містобудівна документація "Проект внесення змін до детального плану території кварталу обмеженого Сабарівським шосе, шосе на с. Шкуринці , проектною об`їзною дорогою".

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Земельні відносини в Україні відповідно до статті 3 Земельного кодексу України регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Повноваження органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування та порядок надання земельних ділянок комунальної власності у користування передбачені статтями 118, 122 та 123 ЗК України.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 ЗК України).

Аналіз частин 6 та 7 статті 118 ЗК України дає підстави для висновку, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Судом встановлено, що позивач, бажаючи використати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки державної власності, звернулась до Вінницької міської ради з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,10 га, з метою передачі безоплатно у власність, яка межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :02:109:0020.

Під час розгляду справи встановлено, що така земельна ділянка не сформована, не зареєстрована в Державному земельному кадастрі і не має присвоєного кадастрового номеру. Відомостей протилежного матеріали справи не містять та сторонами не повідомлено.

Разом з тим, відмовляючи позивачеві у задоволенні його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідач зіслався на розроблення містобудівної документації "Проект внесення змін до детального плану території кварталу обмеженого Сабарівським шосе, шосе на с. Шкуринці , проектною об`їзною дорогою".

При цьому, стороною відповідача у відзиві на позовну заяву самостійно вказано, що на час розгляду клопотання позивача зазначений проект перебуває на стадії завершення процедури стратегічної екологічної оцінки в порядку, встановленому Законом України "Про стратегічну екологічну оцінку", тобто не затверджений.

Отже, підставою для формування відповідачем оскаржуваної відмови є лише констатація факту розроблення проекту внесення змін до детального плану території кварталу обмеженого Сабарівським шосе, шосе на с. Шкуринці, проектною об`їзною дорогою та не затвердження останнього.

Водночас, як зазначає представник позивача у позовній заяві, згідно з планом зонування території міста Вінниця, що міститься на мапі міста за посиланням https://map.vmr.gov.ua/ вказано, що земельна ділянка на яку претендує позивач віднесено до зони - Ж-1 Садибна забудова.

Згідно частиною 1 статті 17 ЗУ "Про регулювання містобудівної діяльності" основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту є Генеральний план населеного пункту.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану, що передбачено ст. 18 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до ч.1 якої план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

З системного аналізу даних норм встановлено, що план зонування, як правило, розробляється у складі генерального плану та саме на його основі з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон, крім того, дані норми, як і частина 1 статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", на яку посилається відповідач, не забороняють надавати містобудівні умови та обмеження за відсутності (не розроблення) такого плану зонування території.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що відповідачем необґрунтовано надано відмову у наданні дозволу позивачці на розробку проекту землеустрою у зв`язку з не невідповідністю наміру містобудівній документації, оскільки така невідповідність не підтверджена належними доказами, а базується лише на припущенням, та невідповідає критеріям обґрунтованості, які визначені статтею 2 КАС України.

Крім того, суд зазначає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не свідчить про розпорядження, відчуження або передачу земельної ділянки у власність, оскільки отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є лише одним з етапів отримання такої ділянки у власність та не означає позитивного рішення про надання такої ділянки у власність.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування підпункту 6 рішення Вінницької міської ради від 26.03.2021 за № 342 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, поновлення договору земельного сервітуту, оренди та встановлення земельного сервітуту на земельні ділянки громадянам", в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,10 га, з метою передачі безоплатно у власність, яка межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :02:109:0020.

Визначаючись щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Абзацом 1 частини 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України та дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, а стаття 122 ЗК України - повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Суд вважає, що в контексті обставин спірних правовідносин застосування вищевказаного способу захисту вимагає з`ясування судом чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку документації із землеустрою.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до Вінницької міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою були подані всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Разом з тим, у межах цієї справи оцінка правомірності відмови у наданні відповідного дозволу позивачеві стосувалася лише тих мотивів, які наведено у підпункті 6 рішення від 26.03.2021 року № 342 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, поновлення договорів оренди земельних ділянок громадянам".

Згідно з приписами частини 7 статті 118 ЗК України для прийняття рішення про надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки необхідно оцінити відповідність місця розташування спірної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Повноваження щодо перевірки вищевказаних питань належить виключно до компетенції відповідача.

При цьому, судом не встановлено, що для прийняття рішення виконано всі умови, визначені законом, а саме, що уповноваженим органом здійснено перевірку відповідності місця розташування бажаного замовником об`єкту вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, що зумовлює неможливість з`ясування судом питання про наявність або відсутність підстав для надання відповідного дозволу позивачеві для зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення.

За таких обставин, враховуючи те, що законодавець чітко визначив порядок для отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки суд вважає, що відсутні підстави без дотримання такого зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати наперед визначене рішення та фактично підміняти такий орган.

Відтак, позовна вимога щодо зобов`язання Вінницьку міську раду надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, не підлягає задоволенню.

Разом з тим, згідно з абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з метою подальшої передачі безоплатно у власність, орієнтовною площею 0,10 га, та прийняти за його результатами вмотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Суд зазначає, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення останній не вправі відмовляти позивачеві у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнано рішення відповідача протиправним.

За приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів представників сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовну заяву належить задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати підпункт 6 пункту 2 рішення Вінницької міської ради від 26.03.2021 за № 342 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам, відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, поновлення договору земельного сервітуту, оренди та встановлення земельного сервітуту на земельні ділянки громадянам", в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :02:109:0020.

Зобов`язати Вінницьку міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, орієнтовною площею 0,10 га, яка межує із земельною ділянкою за кадастровим номером :02:109:0020 та прийняти за його результатами вмотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 454 грн за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької міської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Вінницька міська рада (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна