Справа № 260/467/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/467/21 пров. № А/857/13258/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року, ухвалене суддею Плехановою З.Б. в м. Ужгороді о 09 год. 16 хв. у справі № 260/467/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не в повному обсязі;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати частину невиплаченої одноразової грошової допомоги в розмірі 136431,36 грн.

- стягнути з Головного управління ДФС у Закарпатській області невиплачену частину одноразової грошової допомоги в сумі 136431,36 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Закарпатській області щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 17448,42 грн.

- зобов`язати Головне управління ДФС у Закарпатській області нарахувати та стягнути матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 17448,42 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління ДФС України в Закарпатській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30 липня 2020 року про надання їй матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці правомірно виплачено 50 відсотків місячного грошового забезпечення (нарахованого у липні 2020 року) за 16 років календарної служби без врахування отриманої допомоги на оздоровлення в розмірі 14696 грн., що є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення і не включається до складу місячного грошового забезпечення. Щодо вимоги про нарахування та виплату допомоги на вирішення соціально-побутових питань, то суд вказав, що надання такої допомоги є правом керівника, а не його обов`язком, а її виплата залежить від наявності бюджетних асигнувань.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Таку позицію обґрунтовує тим, що має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка обчислюється з усіх видів місячного грошового забезпечення за останній місяць перед звільненням, на що не звернув увагу суд першої інстанції. Крім того, позивачка зазначила, що позивач не виплатив їй допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 21 серпня 2020 року, на підставі наказу в.о. Голови Державної фіскальної служби № 1189-о, позивачка звільнена з посади та податкової міліції за пунктом 64 підпункту "г" ( через скорочення штатів).

Перед звільненням у липні 2020 року позивачка отримала 32144,42 грн. заробітної плати, в тому числі 14 696 грн. допомоги на оздоровлення, а у серпні (місяць звільнення) - 172 550,42 грн., в тому числі 120724,00 грн. допомоги при звільненні.

Позивачка вважає, що при виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до абзацу третього пункту 10 постанови Кабінету Міністрів від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей», відповідач не врахував у складі місячного грошового забезпечення допомогу на оздоровлення в сумі 14 696 грн.

Також, 30 липня 2020 року позивачка звернулася до відповідача з рапортом, в якому просила виплатити їй матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення, відповідь на який не отримала.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби, у тому числі, у зв`язку із скороченням штатів, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Положення аналогічного змісту містяться у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок № 393), згідно з яким особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби зв`язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Отже, за приписами статті 9 Закону № 2262-XII та пункту 10 Порядку № 393 одноразова грошова допомога розраховується саме з місячного грошового забезпечення, а не з середньомісячного грошового забезпечення.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, при звільненні працівника податкової міліції зі служби за скороченням штату до розрахунку одноразової грошової допомоги мають включатися не лише основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років), а також і додаткові його види.

Однак, спеціальним законодавством щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовано питання, яким чином має обраховуватись одноразова грошова допомога при звільненні у зв`язку із скороченням штату.

При цьому, норми спеціальних законів мають пріоритет у правозастосуванні, тоді як положення трудового законодавства підлягають застосуванню лише у тих випадках, коли нормами спеціальних законів спірні правовідносини не врегульовано.

Виходячи з викладеного, на переконання апеляційного суду, у цьому випадку необхідно застосувати положення абзацу шостого пункту 2 Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), який, крім іншого, визначає порядок обчислення вихідної допомоги державним службовцям, яка за своєю правовою природою подібна одноразовій грошовій допомозі при звільненні особи рядового і начальницького складу.

Тому, для правильного вирішення цієї справи необхідно встановити: який розмір місячного грошового забезпечення було нараховано і виплачено позивачці в останній місяць її служби перед звільненням та які складові входили до такого грошового забезпечення. Саме з цієї суми має обраховуватись розмір одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачці.

Апеляційний суд встановив те, що позивачка була звільнена з 21 серпня 2020 року, тобто останнім місяцем її служби перед звільненням був липень 2020 року.

Грошове забезпечення позивачки за липень 2020 року становило 32144,42 грн.

Отже, апеляційний суд вважає, що саме ця сума має братися за основу для розрахунку позивачці допомоги при звільненні, яка передбачена частиною першою статті 9 Закону № 2262-XII.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивачки у цьому випадку буде визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум

Що стосується виплати одноразової грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань, то суд першої інстанції правильно вказав, що така, відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», надається в межах бюджетних асигнувань, що виділяються на утримання відповідних органів та є правом керівника.

Однак, зважаючи на те, що відповідач не розглянув рапорт позивачки про надання допомоги на вирішення соціально-побутових питань то належним способом захисту порушеного права у цьому випадку є зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивачки від 30 липня 2020 року про надання їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що частково спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення адміністративного позову, шляхом визнання дій відповідача щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги протиправними та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачці одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум, а також зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивачки про надання їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі № 260/467/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Закарпатській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не у повному обсязі.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Закарпатській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, яка передбачена частиною 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Закарпатській області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30 липня 2020 року про надання їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складений 10.09.2021 року