Справа № 300/2154/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" вересня 2021 р. справа № 300/2154/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.03.2021 №536 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ, зобов`язання призначити та виплачувати пенсію у розмірі 90% від заробітної плати на підставі довідок Івано-Франківської обласної прокуратури №21-66 від 22.02.2021 та довідки про складові заробітної плати/грошове забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії і дати звернення 10.03.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 18.03.1997 по 14.12.2015, працювала в органах прокуратури та відповідно до наказу прокурора Івано-Франківської області №1278к від 14.12.2015 була звільнена з посади та органів прокуратури Івано-Франківської області у зв`язку з реорганізацією органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. З 12.01.2016 по 20.09.2016 займала посаду помічника судді Яремчанського міського суду. Позивач 10.03.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Рішенням від 18.03.2021 №536 відповідач відмовив у призначенні пенсії за вислугу років. Однак, на думку позивача, така відмова є протиправною, оскільки на час призначення її на роботу в органи прокуратури діяв Закон України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05.11.1991. Відповідно до статті 50-1 вказаного Закону прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. На час звернення до відповідача за призначенням пенсії трудовий стаж позивача складає 20 років 4 місяці, у тому числі в органах прокуратури 18 років 04 місяці , що дає право на пенсію за вислугу років. Однак, статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014 (набрав чинності 15.07.2015) збільшено стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугу років з 20 років до 25 років. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, визначеним статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
26.05.2021 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто.
У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 22.06.2021. Щодо заявлених позовних вимог заперечив, зокрема зазначив, що питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюються ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ від 14.10.2014, відповідно до якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Згідно поданих позивачем документів, її стаж становить 20 років 4 місяця (за вислугу років при необхідних 25) за вислугу років та 18 років 4 місяці на прокурорських посадах, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років. В зв`язку із наведеним, позовні вимоги позивача заявлені у позовній заяві вважає необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
01.07.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що на час призначення її на роботу в органи прокуратури діяв Закон України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05.11.1991, в зв`язку із чим вона отримала право на спеціальну пенсію за умови набуття 20-ти річного прокурорського стажу, незалежно від віку. В свою чергу відповідач зазначає, що на час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії, діє Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII від 14.10.2014. Однак, стаття 86 вказаного Закону звужує обсяг її прав на соціальний захист як прокурора, що суперечить статті 58 Конституції України.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечують проти позову, встановив наступне.
Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 18.03.1999 працювала в органах прокуратури, а саме: з 17.03.1997 призначена на посаду стажиста прокурори м. Коломиї, з 28.05.1997 призначена на посад помічника прокурора-стажиста прокуратури Тисменицького району, з 01.09.1998 призначена помічником прокурора Тисменицького району, з 27.05.2002 призначена старшим помічником прокурора Тисменицького району, з 22.11.2002 призначена на посаду прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Івано-Франківської області, з 19.10.2004 призначена помічником прокурора Тлумацького району, з 31.07.2006 призначена старшим помічником прокурора Тлумацького району, з 03.02.2011 призначена помічником прокурора м. Яремче, з 25.05.2012 звільнена за угодою сторін (ст.36 п.1 КЗпІІ України), з 15.10.2012 призначена на посаду прокурора прокуратури Надвірнянського району Івано-Франківської області, з 10.10.2013 призначена на посаду старшого прокурора прокуратури Надвірнянського району Івано-Франківської області, з 18.07.2014 призначена на посаду прокурора прокуратури Косівського району Івано-Франківської області, з 28.05.2015 призначена на посаду прокурора прокуратури Косівського району Івано-Франківської області. Наказом № 1278к від 14.12.2015 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та з органів прокуратури Івано-Франківської області у зв`язку з реорганізацією органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів органу прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.12.2015. У подальшому, наказом виконувача обов`язків прокурора Івано-Франківської області № 1445к від 21.12.2015 до вищевказаного наказу внесено такі зміни: абзац 1 резолютивної частини наказу після слів "Закону України "Про прокуратуру" доповнено словами "пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України"(а.с.44-47).
З 12.01.2016 по 20.09.2016 позивач займала посаду помічника судді Яремчанського міського суду.
Згідно з довідкою Івано-Франківської обласної прокуратури від 09.03.2021 №07-3-21 ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Івано-Франківської області з 18.03.1997 наказ прокурора області від 17.03.1997 №68 про призначення по 25.05.2012 наказ прокурора області від 25.05.2012 №377к про звільнення та з 15.10.2012 наказ прокурора області від 15.10.2012 №1114к про призначення по 14.12.2015 наказ прокурора області від 14.12.2015 №1278к про звільнення.
Крім цього, в матеріалах справи містяться довідки Івано-Франківської обласної прокуратури про складові заробітної плати працівника органів прокуратури ОСОБА_1 від 22.02.2021 №21-66 вих21 та №21-67 вих21 (а.с.54-57).
В результаті розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років, відповідачем 18.03.2021 прийнято рішення за №536 про відмову в призначенні пенсії, у якому зазначено, що у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж роботи за вислугу років передбачений статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697- VII, оскільки на день звернення її стаж за вислугою років, складає 20 років 4 місяці, у тому числі па посадах прокурора 18 років 04 місяці, а відповідно до вимог Закону необхідно 25 років вислуги, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ (надалі, також Закон №1789-XII).
Відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону №2663-ІІІ від 12.07.2001) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 % від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 %, але не більше 90 % від суми місячного (чинного) заробітку.
До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ від 05.11.1991, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права. Встановлено, що прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років;
з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років;
з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 11 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років;
з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 12 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років;
з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років;
з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 14 років 6 місяців;
з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років.
До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.
Отже, у прокурорів та слідчих, які в період часу з 26 липня 2001 року до 01 жовтня 2011 року мали стаж роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, виникло право на пенсійне забезпечення за вислугу років на підставі зазначеної норми права. При цьому, таке право у зазначених осіб виникло незалежно від того чи фактично воно було реалізовано шляхом звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії.
З 15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014.
Пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень цього Закону визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05.11.1991, крім, зокрема, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1 цього закону.
Отже положення частини 1 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 05.11.1991, які визначали умови та порядок призначення пенсії працівникам прокуратури втратили чинність з дня набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014, а саме з 15 липня 2015 року.
Статтею 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які і були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.
Згідно частини 6 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою.
В зв`язку із вищенаведеним, суд зазначає, що враховуючи дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, а саме: 10.03.2021 до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме норми Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, а не статтю 50-1 Закону України "Про прокуратуру від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 11 червня 2020 року по справі №265/2627/17, від 18 березня 2020 року по справі №310/7064/16-а та від 04 березня 2021 року по справі №452/208/17.
Відповідно до частини 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно зі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Тобто, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років не менше 25 років; б) стаж на посадах прокурорів - 15 років.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, а саме: 10.03.2021 її стаж за вислугою років, складає 20 років 4 місяці, у тому числі па посадах прокурора 18 років 04 місяці в зв`язку із чим позивач не мав вислуги років 25, що є обов`язковою умовою для призначенні пенсії відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.
Щодо посилань позивача на той факт, що Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII суттєво звужене його право на пенсію за вислугу років, то Верховний Суд у справі № 415/2185/17 (постанова від 27.02.2019), у справі № 554/5582/17 (постанова від 10.10.2019) сформував такий висновок:
«У період дії ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції від 26.07.2011 (діяла до 01.10.2011) пенсії призначалися прокурорам і слідчим зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.
Разом з тим, станом на 30.09.2011 у позивача був відсутній стаж роботи 20 років та стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури 10 років.
Відтак, у період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-XII у редакції, яка діяла до 01.10.2011, позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав".
В зв`язку із вищенаведеним, оскільки стаж позивача за вислугою років недостатній для призначення йому пенсії на підставі статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, а в період дії статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ позивач не набув права на призначення пенсії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".
Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАС України, підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.