Справа № 120/3964/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 вересня 2021 р. Справа № 120/3964/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати бездіяльність 3-го міського відділу у м. Вінниці управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області протиправною щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон;

- зобов`язати 3-й міський відділ у м. Вінниці управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати, йому, засудженому до довічного позбавлення волі, паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що, протиправно відмовляючи позивачу в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відповідач порушує його обмежує його права та свободи. Однак, з посиланням на практику Європейського Суду, вважає, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним.

Водночас діюче законодавство не передбачає відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон уповноваженими особами територіального підрозділу ДМС з підстав засудження заінтересованої особи до позбавлення волі.

Ухвалою суду від 30.04.2021 відкрито провадження у цій справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Також даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву.

У межах встановленого судом строку відповідачем подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначено, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки законодавством України не передбачено порядку оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон особам, засудженим до позбавлення волі, які відбувають покарання у відповідних установах.

11.06.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та такими, що не спростовує доводи, викладені у позовній заяві як підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 06.09.2021 у задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 , відбуває покарання у вигляді довічного позбавлення волі, в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань №1", яка розташована у м. Вінниці по вул. Брацлавська, 2.

Позивач звернувся через адміністрацію Державної установи "Вінницька установа виконання покарань №1" до 3-го міського відділу у м. Вінниці управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Листом № Л-25/6/512-20 від 22.09.2020 3-й міський відділ УДМС відмовив ОСОБА_1 в оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон, мотивуючи свою відмову тим, що Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженим постановою КМУ №152 від 07.05.2014, не передбачено порядку оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон особам, засудженим до позбавлення волі, які відбувають покарання у відповідних установах.

Позивач вважає таку відмову протиправною, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органом, що відповідно до покладених на нього завдань здійснює оформлення і видачу документів для виїзду за межі України, є Державна міграційна служба України (далі -ДМС) (підпункт 8 пункту 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 (далі - Положення №360)).

Відповідно до пункту 2 Положення №360, ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні (пункт 7 Положення №360).

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначено Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №5492-VI, оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону №5492-VI, кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі - Порядок №152)

Згідно з пунктом 7 Порядку №152, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються:

1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто;

2) особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа;

3) особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я та яка потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - на підставі заяви-анкети особи або її законного представника.

Відповідно до пункту 10 Порядку №152, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта для виїзду за кордон територіальними органами/ територіальними підрозділами ДМС здійснюються через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів".

Згідно з пунктом 12 Порядку №152, внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС та відомчої інформаційної системи МЗС (далі - відомчі інформаційні системи).

Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС (пункт 13 Порядку №152).

У силу вимог пункту 14 Порядку №152, до заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон:

1) прізвище, власне ім`я та по батькові (далі - ім`я);

2) дата народження;

3) місце народження (держава, область, район/місто, селище/село);

4) стать;

5) дата та підстави набуття громадянства;

6) унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності);

7) відцифрований образ обличчя особи;

8) відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними, та осіб, які не досягли 14-річного віку). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування;

9) відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку);

10) місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири);

11) номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти;

12) реквізити документа, на підставі якого оформлюється паспорт для виїзду за кордон;

13) відомості про законного представника особи (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує його повноваження);

14) відомості про сплату адміністративного збору (консульського збору) або про звільнення від його сплати;

15) дата заповнення заяви-анкети.

Пунктом 19 Порядку №152 визначено, що документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон в Україні подаються до центрів надання адміністративних послуг, державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, і його відокремлених підрозділів (далі - уповноважені суб`єкти), територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС.

Подання документів для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон здійснюється лише до територіального органу або територіального підрозділу ДМС у разі:

втрати або викрадення паспорта для виїзду за кордон, або виникнення обставин (подій), у зв`язку з якими він підлягає обміну, під час перебування в Україні особи, яка постійно проживає за кордоном;

якщо особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та якщо особа потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку (якщо така особа не отримувала паспорта громадянина України, оформленого із застосуванням засобів Реєстру);

оформлення документів для виїзду на постійне проживання за кордон усиновленої іноземцями дитини - громадянина України.

Документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за місцем звернення.

Аналіз наведених норм вказує на те, що заява-анкета для виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон є особливою формою подання інформації про особу, при формуванні якої відбувається ідентифікація особи шляхом відібрання її біометричних даних (відцифрованого образу обличчя, відцифрованого підпису - береться з 14 років, відцифрованих відбитків пальців рук - беруться з 12 років).

Формування такої заяви-анкети здійснюється у безпосередній взаємодії працівника органу державної міграційної служби з особою, що має намір отримати паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відтак, зазначена заява-анкета подається за обов`язкової особистої присутності особи.

Виключення із цього правила становлять діти, які не досягли 12-річного віку.

Як зазначено судом вище, позивач відбуває покарання довічне покарання у місцях позбавлення волі, а тому самостійно прибути до органу державної міграційної служби та подати заяву-анкету для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон не має можливості.

Більше того, законодавством України не передбачений порядок для подачі заяви-анкети для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон особам, які відбувають покарання у місцях позбавлення волі.

Також суд зазначає, що свобода пересування передбачена статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, який гарантує деякі права і свободи, що не включені до Конвенції та першого Протоколу до неї (ратифіковано Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР).

Частина 2 зазначеної статті вказує на те, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

У силу вимог статті 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966, який ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973 №2148-VIII, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадане вище право не може бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, що є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом (стаття 33 Конституції України).

Право на свободу пересування встановлено також статтею 13 Цивільного кодексу України, згідно з якою фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, як чинним законодавством України, так і міжнародними нормативними актами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено право кожної людини на свободу пересування та вільний вибір місця перебування.

Проте, таке право не є абсолютним та підлягає обмеженням у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 статті 29 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 (ратифіковано УРСР у 1973 році) передбачено, що при здійсненні своїх прав та обов`язків кожна людина повинна піддаватись тільки таким обмеженням, які встановлені законом.

Відповідно до частини 3 статті 63 Конституції України, засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Тобто, обмеження засудженого у правах може передбачатись безпосередньо законодавством, випливати з вироку суду, або з режиму, встановленого для відбування певного виду покарання.

Відповідно до статті 3 Кримінально-виконавчого кодексу України, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Згідно з частини 2 статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Відповідно до частини 1 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Тобто, покарання полягає в передбачених законом втратах та обмеженнях прав і свобод, які обмежуються або повністю втрачаються засудженим.

Згідно з частиною 1 статті 63 Кримінального кодексу України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Тобто, особа, засуджена до позбавлення волі, обмежена у праві на вільне пересування та свободу дій, що виражається в утриманні у спеціальних закладах з певними режимними вимогами та правилами внутрішнього розпорядку.

Суд зазначає, що ОСОБА_1 , перебуваючи у статусі засудженого вироком суду до позбавлення волі та відбуваючи зазначене покарання, не має права вільно обирати місце перебування, обмежений у праві на вільне пересування, та відповідно, позбавлений права вільно залишати територію України.

При цьому, такі обмеження діють для позивача в силу закону, застосованого судом за наслідками розгляду кримінальної справи.

Згідно з положеннями статті 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 №3857-XII, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є одним з документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Таким чином, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є засобом для реалізації права на виїзд за межі України, якого позивач позбавлений у визначений законом спосіб.

За таких обставин, враховуючи відсутність правових підстав для виїзду ОСОБА_1 за межі України, у відповідача не було підстав для організації прийняття від позивача заяви-анкети для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відтак, лист-відмова в оформленні паспорту для виїзду за кордон України не порушила прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, обґрунтував обставини щодо правомірності прийнятого ним рішення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки, факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то в задоволенні адміністративного позову суд відмовляє.

У силу вимог статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна