Справа № 360/3806/20
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року справа №360/3806/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лисичанського комунального автотранспортного підприємства 032806 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року (повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року у м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/3806/20 (суддя в І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом Лисичанського комунального автотранспортного підприємства 032806 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

Лисичанське комунальне автотранспортне підприємство 032806 (далі ЛКАТП 03286) звернулось до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці (далі - Управління), відповідно до якого просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Луганській області від 28.09.2020 № ЛГ18468/35/НД/АВ/П/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу в сумі 250 000,00 грн. (далі Спірна постанова).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 16.09.2020 до 22.09.2020 відповідачем здійснено інспекційне відвідування позивача за адресою: 93120, Луганська область, м. Лисичанськ, Ісаєва балка. Предмет інспекційного відвідування: перевірка додержання законодавства про працю в частині допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору. Підстава для здійснення заходу: інформація Пенсійного фонду України в Луганській області від 07.08.2020 №1200-010403-5/15949 щодо фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року.

22.09.2020 за результатами проведеної відповідачем позапланової перевірки у формі інспекційного відвідування був складений акт інспекційного відвідування юридичної особи № ЛГ18468/35/АВ про порушення позивачем законодавства про працю.

Позивач із зазначеним вище актом відповідача не згоден, вважає його необґрунтованим. З приводу чого надав відповідачу зауваження до акту інспекційного відвідування.

Позивач вважав, що висновок відповідача про порушення позивачем статей 21, 24 Кодексу законів про працю України, про те, що позивачем фактично допущено фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору без видання наказу, або розпорядження, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу, є необґрунтованим і не відповідає дійсності.

З приводу зазначеного, позивач вказав, що цивільно-правовий договір з ОСОБА_1 б/н від 01.09.2020 предметом якого є виконання робіт (надання послуг) Виконавцем з покосу трави мотокосою, за наслідками виконання якої замовник зобов`язався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці. Метою цього договору є отримання певного матеріального результату. За цим договором фізична особа не підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку Замовника. Вона сама організовувала свою роботу і виконувала її на власний ризик.

Про надання послуг (виконання робіт) свідчать акти приймання передачі між Замовником та Виконавцем.

Цивільно-правовий договір з ОСОБА_2 б/н від 01.09.2020 предметом якого є виконання робіт (надання послуг) Виконавцем з покосу трави мотокосою, за наслідками виконання якої замовник зобов`язався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці. Метою цього договору є отримання певного матеріального результату. За цим договором фізична особа не підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку позивача, вона сама організовувала свою роботу і виконувала її на власний ризик.

Про надання послуг (виконання робіт) свідчать акти приймання передачі між Замовником та Виконавцем.

Цивільно-правовий договір з ОСОБА_3 б/н від 01.09.2020 предметом якого є виконання робіт (надання послуг) Виконавцем з покосу трави мотокосою, за наслідками виконання якої замовник зобов`язався оплатити виконавцеві виконану ним роботу, тобто, предметом є кінцевий результат, а не процес праці. Метою цього договору є отримання певного матеріального результату. За цим договором фізична особа не підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку позивача, вона сама організовувала свою роботу і виконувала її на власний ризик.

Про надання послуг (виконання робіт) свідчать акти приймання передачі між Замовником та Виконавцем.

Позивачем також укладено цивільно- правовий договір про виконання робіт (надання послуг) б/н від 01.09.2020 ОСОБА_4 , за умовами якого виконавець зобов`язується на власний ризик за завданням замовника протягом установленого в договорі строку надавати за плату послуги із автомобільного перевезення сміття в об`ємі до куб. м на полігон твердих побутових відходів замовника, а замовник зобов`язується прийняти виконання та оплатити такі послуги. Виконавець надає обумовлені цим договором послуги на власний ризик, самостійно організовує виконання послуг, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника. Виконавець сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Про надання послуг (виконання робіт) свідчать акти приймання передачі між Замовником та Виконавцем.

Цивільно-правовий договір з ОСОБА_5 про виконання робіт (надання послуг) б/н від 01.09.2020, за умовами якого виконавець зобов`язується на власний розсуд та ризик за завданням замовника протягом установленого в договорі строку надавати за плату послуги із складування відходів з пластику на полігоні ТПВ замовника, а замовник зобов`язується прийняти виконання та оплатити такі послуги. Виконавець надає обумовлені цим договором послуги на власний ризик, самостійно організовує виконання послуг, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку замовника. Виконавець сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Про надання послуг (виконання робіт) свідчать акти приймання передачі між Замовником та Виконавцем.

Крім того, фізичні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , з якими позивачем укладені цивільно-правові договори і які надають (надавали) позивачу послуги впродовж періоду, що не перевищує один рік.

Позивачем зазначено, що договори про виконання робіт (надання послуг) не є трудовими договорами, та відносини, що виникають між його сторонами вимогами законодавства про працю не регулюються. Зазначені вище договори не були визнані недійсними чи неукладеними у порядку, встановленому законом.

Позивач вважав оскаржувану постанову протиправною та такою, яка підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Також слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 04.02.2021 замінено відповідача Головне управління Держпраці у Луганській області на його правонаступника Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву.

Апелянт наголошує, що його позиція повністю обґрунтована вичерпним переліком належних та достатніх доказів, доданих до позовної заяви. Однак не зважаючи на зазначені позивачем факти, місцевий суд помилково вважав недоведеними неправомірність Спірної постанови.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ЛКАТП 03286, код за , місцезнаходження: Луганська область, м. Лисичаськ, вул. Польового Б., 1-Г, що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Головним управлінням Держпраці у Луганській області винесено Наказ від 02.09.2020 № 537 «Про проведення інспекційного відвідування Лисичанського комунального автотранспортного підприємства 032806» у період з 02 по 09 вересня 2020 року (т.1 а.с.94). Під час інспекційного відвідування посадовими особами відповідача планувалося перевірити додержання законодавства про працю в частині фактичного допуску працівника (ів) до роботи без оформлення трудового договору. Однією з підстав проведення перевірки стала інформація ГУ ПФУ в Луганській області, викладена у листі від 07.08.2020 № 1200-010403-5/15949 щодо фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця протягом року (т.1 а.с.96).

Того ж дня ГУ Держпраці у Луганській області винесено Направлення на проведення інспекційного відвідування від 02.09.2020 № 0 1 -17/597 (т.1 а.с.95).

У подальшому, ЛКАТП 032806 направило до відповідача лист від 02.09.2020 № 660/1 с проханням перенести проведення інспекційного відвідування у зв`язку з випадком захворювання працівника на короновірусну інфекцію (т.1 а.с.97).

07.09.2020 ГУ Держпраці у Луганській області винесено Наказ від 07.09.2020 № 554 «Про внесення змін до наказу головного управління Держпраці у Луганській області від 02 вересня 2020 року № 537», згідно якого змінено строки проведення інспекційного відвідування, у період з 16 по 22 вересня 2020 року (т.1 а.с.99).

ГУ Держпраці у Луганській області винесено Направлення на проведення інспекційного відвідування від 16.09.2020 № 01-17/638 (т.1 а.с.100).

16.09.2020 посадовою особою відповідача складено Вимогу про надання/поновлення документів від 16.09.2020 № ЛГ19367/35/НД, якою зобов`язано позивача надати ГУ Держпраці у Луганській області відповідні документи у строк до 18.09.2020, а саме: довідку з ЄДРПОУ, паспортні дані керівника, його ідентифікаційний код, правила внутрішнього трудового розпорядку, договори, які були укладені із найманими працівниками, штатний розпис, книгу обліку трудових книжок, повідомлення до ДПІ про прийняття на роботу найманих працівників, заяви про прийняття на роботу працівників, накази про прийняття на роботу працівників, графік роботи працівників, графік наказу закладу, табелі обліку робочого часу, відомості нарахування та виплати заробітної плати працівникам, журнал з підписом працівників щодо проведення інструктажу з охорони праці, документи, підтверджуючі працю осіб за відсутністю трудового договору, пояснення щодо ведення робіт, а також кількості працівників, залучених до роботи, витяг з реєстру платників єдиного податку, звіти ЄСВ (т.1а.с.101-102).

16.09.2020 вказану Вимогу отримав заступник директора, підпис про отримання документу міститься в екземплярі Головного управління (т.1 а.с.102).

22.09.2020 посадовою особою відповідача за результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЛГ18468/35/НД/АВ (т.1 а.с.103-107).

24.09.2020 позивачем надані зауваження до Акту від 22.09.2020 № ЛГ 18468/35/НД/АВ (т.1 а.с.108-109).

28.09.2020 посадовою особою відповідача складено припис про усунення виявлених порушень № ЛГ18468/35/НД/АВ/П (т.1 а.с.111-112).

28.09.2020 посадовою особою відповідача винесена постанова про накладення штрафу № ЛГ18468/35/НД/АВ/П/ТД-ФС від 28.09.2020, якою на ЛКАТП 032806 був накладений штраф у розмірі 250 000 грн 00 коп. за порушення законодавства про працю, а саме: допущення працівників до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу (т.1 а.с.116-117).

01.08.2020 та 01.09.2020 між позивачем («Замовник») та фізичною особою ОСОБА_5 («Виконавець») укладені договори цивільно-правового характеру на виконання робіт, згідно яких «Замовник» доручає, а «Виконавець» бере на себе зобов`язання з виконання робіт на території полігону ТПВ:

- охорона полігону ТПВ;

- роботи з приймання та складування відходів;

- контроль за відповідністю відходів, що надходять на полігон згідно паспортів на відходи, лімітів ведення журналу передачі змін.

«Виконавець» зобов`язаний виконувати роботи у відповідності до вимог «Замовника».

«Виконавець» організовує свою роботу і виконує на свій ризик.

На «Виконавця» не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку «Замовника».

«Замовник» зобов`язується:

- забезпечити «Виконавця» усім необхідним для виконання робіт;

- прийняти від «Виконавця» виконану роботу.

«Замовник» виплачує «Виконавцю» винагороду за виконані роботи у розмірі 4556 грн. 13 коп.

«Замовник» не несе відповідальності за порушення вимог правил охорони праці, безпеки дорожнього руху, пожежної безпеки «Виконавцем» під час виконання робіт.

Договір діє з моменту його підписання до 31.08.2020 та до 25.09.2020 відповідно (т.1, а.с.17, 29).

01.08.2020 та 01.09.2020 між позивачем («Замовник») та фізичною особою ОСОБА_4 («Виконавець») укладений договір цивільно-правового характеру на виконання робіт, згідно яких «Замовник» доручає, а «Виконавець» бере на себе зобов`язання з виконання наступних робіт:

- обслуговування та експлуатація транспортних засобів спеціального призначення.

«Виконавець» зобов`язаний виконувати роботи у відповідності до вимог «Замовника».

«Виконавець» організовує свою роботу і виконує на свій ризик.

На «Виконавця» не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку «Замовника».

«Замовник» зобов`язується:

- забезпечити «Виконавця» усім необхідним для виконання робіт;

- прийняти від «Виконавця» виконану роботу.

«Замовник» виплачує «Виконавцю» винагороду за виконані роботи у розмірі 10153 грн. 00 коп.

«Замовник» не несе відповідальності за порушення вимог правил охорони праці, безпеки дорожнього руху, пожежної безпеки «Виконавцем» під час виконання робіт.

Договір діє з моменту його підписання до 29.08.2020 та до 28.09.2020 відповідно (т.1, а.с.19,31).

03.08.2020 та 01.09.2020 між позивачем («Замовник») та фізичною особою ОСОБА_3 («Виконавець»), 04.08.2020 та 01.09.2020 між позивачем («Замовник») та фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 («Виконавці») укладені договори цивільно-правового характеру на виконання робіт, згідно яких «Замовник» доручає, а «Виконавці» беруть на себе зобов`язання з виконання наступних робіт:

- викошування газонів моторною косаркою.

«Виконавець» зобов`язаний виконувати роботи у відповідності до вимог «Замовника».

«Виконавець» організовує свою роботу і виконує на свій ризик.

На «Виконавця» не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку «Замовника».

«Замовник» зобов`язується:

- забезпечити «Виконавця» усім необхідним для виконання робіт;

- прийняти від «Виконавця» виконану роботу.

«Замовник» виплачує «Виконавцю» винагороду за виконані роботи у розмірі 5000 грн. 00 коп.

«Замовник» не несе відповідальності за порушення вимог правил охорони праці, безпеки дорожнього руху, пожежної безпеки «Виконавцем» під час виконання робіт.

Договір діє з моменту його підписання до 31.08.2020 та до 30.09.2020 відповідно (т.1, а.с.21, 35; 23, 33; 25, 27).

Також з вказаними особами були укладені додаткові угоди щодо оплати виконаних робіт згідно актів здачі-приймання послуг (т.1, а.с.37-50).

Як к вбачається з матеріалів справи, на виконання означених цивільно-правових договорів були складені акти виконаних робіт та акти приймання-передачі наданих послуг кінцевою датою договорів, в яких зазначений виключно об`єм виконаних робіт (т.1,а.с.51-70).

Представником позивача надані документи щодо штатної чисельності та знаходження на лікарняному та відпустках працівників ЛКАТП 03286 в якості обґрунтування необхідності укладення договорів цивільно-правового характеру (т.2, а.с.22-65).

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02 липня 2012 року № 390, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 390).

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 390, право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов`язків мають повноваження державного інспектора з питань праці. Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Планові перевірки проводяться з періодичністю, яка визначається відповідно до Критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб`єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), наведених у додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059.

Приписами пунктів 6, 7 Порядку № 390 обумовлено, що перевірка складається з таких етапів: 6.1. Робота з документами, наданими суб`єктами господарювання на вимогу Інспектора; 6.2. Оформлення документів за результатами перевірки; 6.3. Ознайомлення суб`єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; 6.4. Проведення за результатами перевірки роз`яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Приписами пункту 8 Порядку № 590 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.

З аналізу наведених норм вбачається, що за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання не індивідуально-визначеної роботи, а трудових функцій в діяльності підприємства за конкретною кваліфікацією, професією, посадою.

Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом цивільно-правового договору є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, які визначаються після закінчення роботи і оформляються актами передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Цивільно-правовим договором може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовим договором не робиться.

Основною ознакою, що відрізняє трудовий договір від цивільно-правового, є те, що трудовим договором регулюється процес трудової діяльності, її організація, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, оскільки метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець за цивільно-правовим договором на відміну від працівника за трудовим договором не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

Ще одна відмінність між цивільно-правовим та трудовим договорами полягає в тому, що відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами Кодексу законів про працю України та інших актів трудового законодавства і не може змінюватися сторонами трудового договору, а відповідальність у цивільно-правових відносинах визначається сторонами у договорі або чинним законодавством України, зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Наведене узгоджуєтеся з позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 26.09.2018 у справі № 822/723/17.

Відповідно до матеріалів справи, укладені договори містять положення щодо виконання певних робіт, які відносяться до основних функцій позивача.

При цьому, «Виконавець» зобов`язаний виконувати роботи у відповідності до вимог «Замовника».

Однак, позивачем не зазначено та не надано жодного доказу про надання фізичним особам вимог про необхідні роботи із зазначенням конкретних ділянок за конкретними адресами з визначеними площами, які обумовлюють необхідність залучення робітника за цивільно-правовим договором при наявних штатних працівників.

Умовами договору визначено, що «Замовник» зобов`язується забезпечити «Виконавця» усім необхідним для виконання робіт. Тобто, «Виконавець» цією умовою договору не може діяти на власний розсуд, оскільки обмежений часовими обмеженнями робочого дня позивача, який забезпечує усім необхідним для виконання робіт. В свою чергу, вказані обставини виключають виконання умови договору щодо того, що «На «Виконавця» не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку «Замовника»».

Також згідно укладених договорів не визначена одиниця оплати за реально виконані об`єми робіт, а лише зазначена оплата за певний період, що свідчить про постійний характер виконання робіт.

Як наслідок, оспорювані цивільно-правові договори не відповідають Цивільному кодексу України, оскільки предметом означених договорів є процес праці, а не її кінцевий результат. Фізичні особи повинні були виконувати систематично певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи, у встановлений строк. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов`язання виконувати роботи (надавати послуги). Крім того, означені цивільно-правові договори не містять відомостей щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові, не визначено перелік завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що в цьому випадку правовідносини між позивачем та зазначеними фізичними особами носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником.

При цьому, дії позивача щодо надання трудовому договору форми цивільно-правового перешкоджають реалізації працівником права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, а також, не доводять невідповідність постанови про накладення штрафу.

Вказані вище обставини, встановлені під час розгляду справи, вказують на правомірність винесення відповідачем Спірної постанови та відсутність підстав для її скасування.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що посилання позивача як на підставу для задоволення позову на ті обставини, що укладення цивільно-правових договорів було обумовлено виробничими потребами є незмістовним, оскільки укладені договори не містять конкретних даних, якими позивач обумовлює певні обставини. Відсутній аналіз конкретних дільниць, на яких мали б працювати залучені фізичні особи, відсутні обчислення можливих збитків, на які посилається позивач.

Крім того, такий вид робіт як обслуговування та експлуатації транспортних засобів спеціального призначення потребують наявність спеціальних дозволів та проходження медичного огляду, що можливо лише за участю представників підприємства, а не виконання таких робіт на власний розсуд. Однак дотримання законодавчо визначених вимог до експлуатації транспортних засобів спеціального призначення позивачем не зазначено та не надано.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскарженого рішення, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, місцевий суд дійшов правильного висновку про недоведеність порушення прав та законних інтересів позивача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лисичанського комунального автотранспортного підприємства 032806 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі № 360/3806/20 залишити без змін.

Повне судове рішення 14 вересня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Е. Г. Казначеєв