Справа № 380/13699/21
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за участі ОСОБА_2 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 17.08.2021 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Личаківський ВДВС, відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №66094783 від 19.07.2021 в сумі 12000 грн., що винесена заступником начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Козак Софією Василівною;

- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні №66094783 від 19.07.2021 в сумі 236 грн., що винесена заступником начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Козак Софією Василівною.

Позивачка, боржник у виконавчому провадженні №66094783, вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, які підлягають скасуванню. Стверджує, що рішення суду у цивільній справі №463/5446/15-ц від 13.04.2019 виконано нею добровільно, ще до відкриття виконавчого провадження №66094783, тому підстав для стягнення виконавчого збору немає; проведений державним виконавцем розрахунок витрат, пов`язаних із здійсненням виконавчих дій, не є вірним, оскільки державний виконавець вчинила лише три виконавчі дії та витратила три листки паперу. Звертає увагу суду, що державний виконавець неналежно роз`яснив порядок оскарження своїх постанов, а також скерував їх із порушенням встановлених законом строків.

Ухвалою від 25.08.2021 суд відкрив провадження у справі за цим позовом, призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання (а.с. 14-17).

Відповідач позов не визнає з підстав, викладених у надісланому суду запереченні на позовну заяву (а.с. 23-25). Державний виконавець пояснив, що 14.07.2021 від представника стягувача Мандзюк О.Ф. надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №463/5446/15-ц, виданого Личаківським районним судом м. Львова від 13.07.2020. Стверджує, що заява та виконавчий лист повністю відповідали вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому відповідно до ст.ст. 3, 4, Закону України «Про виконавче провадження» були законні підстави для відкриття виконавчого провадження і здійснення заходів примусового виконання. Норми частини п`ятої статті 26 Закону визначають, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. 19.07.2021 державний виконавець відповідно до ч.3,4 статті 27 та статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Державний виконавець пояснює, що при надходженні до державного виконавця заяви стягувача та виконавчого документа, який відповідає вимогам ч. 1 статті 4 Закону, державний виконавець або виносить постанову про відкриття виконавчого провадження або повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу. Вказує, що підстав для повернення заяви та виконавчого листа ОСОБА_2 не було, тому державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження №66094783. Тому постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору, а також постанова про встановлення мінімального розміру витрат виконавчого провадження винесені з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження». Також повідомляє, що сторони виконавчого провадження мають право подавати заяви та клопотання; аргументи боржників про виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження можуть бути підставою для подання клопотання про закінчення виконавчого провадження, у випадку його обґрунтованості виконавчий збір з боржників не стягується. Станом на дату підготовки відзиву заяв чи клопотання з цього приводу від боржників не надходило. Тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

На вимогу суду відповідач надіслав копії матеріалів виконавчого провадження АСВП№ 66094783 (а.с. 26-32).

Представник третьої особи скерував суду письмові пояснення на позовну заяву (а.с.33-34). В поясненні вказує, що неодноразові прохання та звернення ОСОБА_2 (стягувач за виконавчим листом) до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (боржники за виконавчим листом) добровільно виконати рішення суду в цивільній справі №463/5446/15-ц та не перешкоджати у вільному користуванні спільною квартирою ними ігнорувались без жодних пояснень. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 продовжували чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою до моменту звернення ОСОБА_2 із заявою до Личаківського відділу ДВС з приводу примусового виконання рішення суду. Представник третьої особи стверджує, що копія акту від 18.07.2021, складеного мешканцями будинку нібито про те, що ОСОБА_1 не чинить перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою, не є належним доказом у справі, оскільки не може підтвердити добровільне виконання рішення суду (цей акт складений за відсутності ОСОБА_2 та не враховує всі інші фактичні обставини та не спростовує відсутність перешкоджання у вільному користуванні квартирою в інший час (години, дні). Стверджує, що твердження позивача про добровільне виконання рішення суду не відповідає дійсності. Щодо оскаржуваних у цій справі постанов, представник третя особа зазначає, що відповідно до норм ч. 4 статті 27 Закону стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання рішення суду. Вважає, що порядок прийняття оскаржуваних постанов, визначений Законом України «Про виконавчого провадження», відповідач не порушив, а постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої відкрито виконавче провадження, є законною та прийнятою у відповідності до ст. 27 Закону.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи заяви по суті спору та письмові докази, врахував пояснення представників сторін, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

Личаківський районний суд м. Львова 18.04.2019 прийняв рішення №463/5446/15-ц та зобов`язав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання доступу до користування всіма кімнатами спірної квартири та приміщеннями загального користування. Це рішення суду не оскаржувалось та 27.05.2019 набрало законної сили, на його примусове виконання 13.07.2021 суд видав виконавчий лист №463/5446/15-ц (а.с.35,30).

14.07.2021 представник ОСОБА_2 адвокат Добушовський О.В. звернувся до Личаківського ВДВС із заявою від 14.07.2021(а.с.29), просив відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова №463/5446/15-ц від 13.07.2021 (а.с.30).

19.07.2021 заступник начальника Личаківського ВДВС на підставі згаданої вище заяви представника стягувача прийняв постанову №66094783 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №463/5446/15-ц від 13.07.2021. В пункті 2 цієї постанови зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Того ж дня, 19.07.2021, в межах виконавчого провадження №66094783 державний виконавець прийняв:

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 236 грн. (а.с.27);

- про стягнення виконавчого збору в розмірі 12000 грн. (а.с.26).

При прийнятті рішення суд керується такими нормами права та міркуваннями щодо їх застосування:

умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа визначено у статті 4 Закону №1404-VIII.

Згідно частини першої цієї статті у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Згідно із приписами пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Приписами частин третьої, четвертої статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Міністерство Юстиції України наказом від 02.04.2012 № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802) затвердило Інструкцію з організації примусового виконання рішень, котра містить розділ VI «Фінансування виконавчого провадження» такого змісту:

1. Фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

2. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: - відкриття виконавчого провадження; - стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); - стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); - стягнення витрат виконавчого провадження; - закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: - виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); - пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

3. Авансові внески стягувачів використовуються виконавцем для здійснення витрат виконавчого провадження в порядку, визначеному пунктом 17 розділу VII цієї Інструкції.

Про використання авансового внеску виконавець готує звіт, в якому наводить перелік витрат виконавчого провадження, здійснених за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, сплачених на фінансування кожної з витрат. Звіт про використання авансового внеску підписується виконавцем та залишається в матеріалах виконавчого провадження.

У разі передачі виконавчого документа відповідно до пункту 7 розділу III цієї Інструкції, передачі виконавчого провадження відповідно до пунктів 4, 6 розділу V цієї Інструкції невикористаний авансовий внесок стягувача перераховується на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (приватного виконавця), якому передається виконавчий документ або виконавче провадження, одночасно з винесенням виконавцем постанови про передачу виконавчого документа (виконавчого провадження). До постанови про передачу виконавчого документа (виконавчого провадження) додається звіт про використання авансового внеску, в якому наводиться перелік витрат виконавчого провадження, здійснених за рахунок авансового внеску, із зазначенням сум коштів, сплачених на фінансування кожної з витрат.

Якщо витрати виконавчого провадження було здійснено за рахунок авансового внеску стягувача, ці кошти перераховуються стягувачу як повернення авансового внеску за рахунок стягнутих з боржника витрат виконавчого провадження.

У разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа невикористаний авансовий внесок повертається стягувачу не пізніше трьох робочих днів з дня винесення відповідної постанови.».

Підстави для закінчення виконавчого провадження наведені в статті 39 Закону №1404-VІІІ. Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Відповідно до норм частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При вирішенні спору суд керується такими міркуваннями:

Аналіз наведених вище норм Закону №1404-VІІІ дозволяє зробити висновок, що при надходженні до державного виконавця заяви стягувача та виконавчого документа, державний виконавець повинен прийняти одне з двох рішень - прийняти або постанову про відкриття виконавчого провадження, або повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Нормами частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII регламентовано вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби. При цьому суд констатує, що на цій стадії державний виконавець не має ані повноважень, ані можливості перевірити, чи вимоги виконавчого документа виконані боржником добровільно до дати подання стягувачем заяви про відкриття виконавчого провадження.

За обставин цієї справи представник стягувача ОСОБА_2 , адвокат Добушовський О.В., 14.07.2021 звернувся до органу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова №463/5446/15-ц від 13.07.2021. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист суду є виконавчим документом та належною підставою для примусового виконання. Оскільки заявником було подано до виконання належно оформлений виконавчий лист суду, державний виконавець Личаківського ВДВС, приймаючи 19.07.2021 рішення про відкриття виконавчого провадження №66094783, діяв на підставі, у межах повноважень та в порядку, визначеному Законом №1404-VIII, оскільки не встановив передбачених частиною 4 статті 9 Закону №1404-VIII підстав для повернення стягувачу виконавчого документа.

Оцінюючи доводи позивача про те, що рішення суду у цивільній справі №463/5446/15-ц від 18.04.2019 виконане боржником до відкриття виконавчого провадження, а держаний виконавець не перевірила фактичного виконання боржником рішення суду, суд визнає такі помилковими. Як вже зазначив суд, на стадії відкриття виконавчого провадження в державного виконавця немає повноважень перевіряти фактичне виконання рішення суду; натомість державний виконавець перевіряє, чи виконавчий документ відповідає вимогам частини першої статті 4 Закону №1404-VІІІ, а також чи немає інших підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, що і було ним зроблено.

Приписами ст.ст. 26, 27 Закону №1404-VІІІ на державного виконавця покладено обов`язок не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа прийняти постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій одночасно державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору, а також винести постанову про стягнення виконавчого збору у визначеному законом розмірі. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи. У цей же строк державний виконавець на підставі статті 42 Закону №1404 та пункту 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень зобов`язаний винести постанову про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження. Отже, оскаржені рішення прийняті державним виконавчем правомірно.

Статтею 19 Закону № 1404-VІІІ на сторін виконавчого провадження покладений обов`язок інформувати державного виконавця про повне/часткове самостійне виконання рішення суду. Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, - тобто якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, позивач як боржник у виконавчому провадженні зобов`язаний подати державному виконавцю повідомлення про виконання ним вимог виконавчого листа Личаківського районного суду м. Львова №463/5446/15-ц від 13.07.2021, а також підтверджуючі цю обставину документи. Якщо державний виконавець встановить факт добровільного виконання вимог виконавчого документа до прийняття ним постанови про відкриття виконавчого провадження, то ця обставина буде підставою для закриття виконавчого провадження, при цьому виконавчий збір з боржника на підставі оскарженої постанови стягуватися не буде.

Щодо визначення мінімального розміру витрат виконавчого провадження, то таке здійснене державним виконавцем відповідно до вимог закону та не порушує прав позивача як боржника у виконавчому провадженні. Питання ж стягнення з боржника конкретної суми витрат буде вирішуватися державним виконавцем шляхом винесення окремого рішення (постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, котра виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження) залежно від підстав закінчення виконавчого провадження. Щодо дотримання державним виконацем строків скерування учасникам виконавчого провадження оскаржених постанов тощо, то такі аргументи позивача не стосуються предмету доказування в спорі про їх правомірність, тому не підтверджують обґрунтованості позовних вимог.

Отже, позивач має визначені Законом №1404 процесуальні механізми та реальну можливість не сплачувати визначені в оскаржених рішеннях державного виконавця суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, проте для цього він повинен належно виконувати свої обов`язки як сторона у виконавчому провадженні та своєчасно інформувати державного виконавця про повне/часткове самостійне виконання рішення суду, надавати йому відповідні докази.

Підсумовуючи свої висновки суд вважає, що оскаржені постанови є такими, що відповідають встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень. Доводи позивача про необхідність скасування цих постанов є помилковими та свідчать про безпідставність позовних вимог, тому в їх задоволенні слід відмовити.

З огляду на цей висновок суду по суті позову понесені позивачем судові витрати на підставі статті 139 КАС України покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 19-20, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 287, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанов про стягнення виконавчого збору №66094783 від 19.07.2021 в сумі 12000 грн та про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні №66094783 від 19.07.2021 в сумі 236 грн. відмовити повністю.

Понесені позивачем судові витрати покласти на нього.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Москаль Р.М.