Справа № 560/6195/21
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6195/21
РІШЕННЯ
іменем України

14 вересня 2021 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом від 25.05.2021, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.03.2021 по 29.04.2021; 2) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату компенсації за невикористане речове майно до дня фактичного розрахунку, а саме за період з 18.03.2021 по 29.04.2021.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що фактично остаточний розрахунок з ним здійснено 29.04.2021. Вказує, що звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповіді від не отримав. Вважає такі дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 01.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк відповідачем не надано.

Згідно з ухвалою від 18.08.2021, суд повторно витребував у Військової частини НОМЕР_1 докази, а саме: 1) письмову інформацію про дату звільнення ОСОБА_1 та дати всіх виплат, проведених позивачу після звільнення з їх розшифровкою (сума, підстава, інше) та докази цього; 2) письмову інформацію про дату остаточного розрахунку з позивачем (зокрема виплату компенсації за неотримане речове майно), і докази цього (платіжне доручення, інше); 3) довідку про середньомісячний і середньоденний заробіток (грошове забезпечення) позивача за останні два місяці (окремо січень та лютий 2020 року), що передували місяцю звільнення, обраховану відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100; 4) докази звернення позивача із заявою (рапортом) щодо виплати компенсації за неотримане речове майно, та результати розгляду цього звернення (лист, рішення, інше).

03.09.2021 до суду поступив відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджується вимоги ст. 116, 117 КЗпП України.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, так і заперечень, та оцінивши докази, суд прийшов до таких висновків, враховуючи наступне.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та згідно наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2020 №53 його виключено зі списків особового складу військової частини з 18.03.2020.

29.04.2021 військова частина НОМЕР_1 виплатила позивачу компенсацію за невикористане речове майно в сумі 19877,44 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку АТ КБ Приватбанк від 05.05.2021.

ОСОБА_1 звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою від 11.05.2021, в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, однак відповідач таких виплат не провів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, непроведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації та компенсації відпустки) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Щодо твердження відповідача про те, що компенсація за неотримане речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги ст. 116, 117 КЗпП України, суд зазначає, що в Постанові Верховного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 (провадження № К/9901/5696/20) викладено висновок, згідно якого компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні ст. 116 КЗпП України, яка, зокрема, вказує, що мають бути виплачені «всі суми, що належать працівнику». У разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини застосовується передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Так як остаточний розрахунок з позивачем здійснений відповідачем тільки 29.04.2021 періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 18.03.2021 (з дати звільнення) по 29.04.2021, що складає - 42 дні.

Середньоденний заробіток позивача, відповідно до розрахунку відповідача складає 371,75 гривень (арк. спр. 37).

Отже, розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, від дати звільнення складає 15613,50 грн (371,75 х 42).

Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.

Аналогічна правова позиція зазначена в п. 39-41 постанови Верховного Суду від 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд, з урахуванням правових позицій Верховного Суду вважає, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень допустив затримку розрахунку при звільненні, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.03.2021 по 29.04.2021 в сумі 15613,50 (п`ятнадцять тисяч шістсот тринадцять гривень п`ятдесят копійок) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 14 вересня 2021 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )
Головуючий суддя А.І. Петричкович