Справа № 420/5505/20
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
09 вересня 2021 року
справа № 420/5505/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 420/5505/20
за адміністративним позовом ОСОБА_1 який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року (колегія суддів: головуючий суддя Кравченко К.В., судді Джабурія О.В., Вербицька Н.В.),
1. Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, в якому просив:
1.1. визнати протиправними та скасувати відмови відповідача від 14.04.2020 у знятті з реєстрації його ( ОСОБА_1 ) та його сина ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , та відмови від 14.04.2020 року про реєстрацію його та його сина за адресою АДРЕСА_2 );
1.2. зобов`язати відповідача зняти з реєстрації його ( ОСОБА_1 ) та його сина ОСОБА_2 з місця реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , та зареєструвати за адресою АДРЕСА_2 , за документами, які було подано 14.04.2020 року;
1.3. зобов`язати відповідача відшкодувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майнову (матеріальну) шкоду у розмірі 9962,91 грн;
1.4. зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради відшкодувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 118144,95 грн.
1.5. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивача, відповідач протиправно відмовляв позивачу та його сину у перереєстрації місця проживання за вказаними адресами, оскільки для вчинення такої перереєстрації позивач надав усі необхідні для цього документи, в тому числі і висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього сина. Однак, працівники відповідача не визнали надані позивачем документи належними для здійснення перереєстрації і безпідставно відмовили позивачу та його сину в проведенні такої перереєстрації, чим завдали їм матеріальну та моральну шкоду.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимоги відмовлено.
3. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано.
3.1. Прийнято у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , задоволено частково.
3.2. Скасовано відмову Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 14.04.2020 року у знятті з реєстрації ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , та відмову від 14.04.2020 року про реєстрацію ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ).
3.3. Зобов`язано Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти з реєстрації ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 з місця реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , та зареєструвати ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ).
3.4. В решті позовних вимог відмовлено.
ІІІ. Касаційне оскарження
4. Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати це судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення вимог позову повністю.
4.1. Підставою звернення з касаційною скаргою позивач зазначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
4.2. На обґрунтування підстав оскарження зазначає про те, що, на його думку, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.04.2020 у справі №642/5375/17 та від 11.07.2019 у справі №296/8597/16-а.
4.3. Вважає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішення встановив факт того, що висновок органу опіки та піклування не є тим документом, на підставі якого законом передбачено можливість зняти/зареєструвати місце проживання дитини без згоди матері. Крім цього, суд не звернув увагу на те, що позивач не подав квитанції про сплату адміністративного збору для зняття/реєстрації місця проживання, що є самостійною підставою для відмови у вчиненні таких дій.
4.4. Вказує, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що відмова Департаменту у знятті/реєстрації є необгрунтованою, оскільки цей висновок грунтується виключно на фактичних обставинах щодо місця постійного проживання позивача та його сина. При цьому, не визнавши дії/рішення чи бездіяльність відповідача протиправними, суд зобов`язав його до вчинення певних дій.
5. Наголошує, що суд не встановив та не обгрунтував протиправності спірних відмов та не врахував, що Департамент не наділений повноваженнями з`ясовувати місце фактичного проживання особи чи встановлювати коло осіб, які проживають разом.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
6. Позивач є батьком ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу позивача з ОСОБА_3 , шлюб з якою розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.10.2019р.
7. Цим рішення суду місце проживання дитини з одним з батьків не визначалось.
8. За матеріалами справи позивач проходить військову службу на посаді викладача кафедри РАЛ. Факультету ПС РАО у Військовій академії (м. Одеса) за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога,10 і постійно проживає разом зі своїм сином ОСОБА_4 , мати якого проживає окремо.
9. Позивач разом з сином зареєстровані за місцем проживання у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 .
10. У січні 2019 року позивачу за місцем проходження служби з метою поліпшення житлових умов виділено житло в гуртожитку квартирного типу за адресою АДРЕСА_2 , у якій вони з сином постійно проживають з березня 2019 року і по цей час.
11. Вперше позивач звернувся до відповідача із заявою про перереєстрацію його та його сина за новим місцем постійного проживання в квітні 2019 року, але отримав від відповідача відмову з підстав ненадання необхідних документів.
12. 14 квітня 2020 року позивач звернувся до відповідача вдруге із заявою про реєстрацію місця проживання його за адресою АДРЕСА_2 , до якої додав копію паспорта громадянина України та довідку про проходження служби у військовій частині.
13. Рішенням відповідача від 14 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача від 14.04.2020 року в реєстрації місця проживання відмовлено з підстав ненадання позивачем необхідних документів або інформації.
15. Рішенням Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 14 квітня 2020 року у реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 відмовлено. У рішенні зазначено, що особа не подала необхідних документів або інформації.
16. Позивач, не погоджуючись з такими відмовами, звернувся до суду із цим позовом.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
17. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
19. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
20. Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і випадки їх обмеження встановлює та регулює Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
21. Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
22. Згідно із статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
23. Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.
24. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
25. Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.
26. Згідно із пунктами 4, 8 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».
27. Відповідно до пункту 11 Правил реєстрації місця проживання № 207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.
28. Згідно із пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання № 207 для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатку 6, 7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників); право на перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи за формою згідно з додатком 9, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджується Мінсоцполітики (для осіб, які перебувають на обліку у цих установах або закладах); проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини за формою згідно з додатком 10 (для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби); 5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); 6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
29. У разі подання заяви представником особи, крім зазначених документів, додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника, крім випадків, коли заява подається законними представниками малолітньої дитини батьками (усиновлювачами).
30. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
VI. Позиція Верховного Суду
31. Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
32. Отже, перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій згідно зі статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
33. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
33.1. З огляду на вказане Верховний Суд не приймає до розгляду подані позивачем докази, що надійшли до Суду з клопотанням 17.08.2021.
33.2. Підставою для відкриття касаційного провадження в цій справі стало посилання позивача на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку).
33.3. В обгрунтування цього позивач вказав на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.04.2020 у справі №642/5375/17 та від 11.07.2019 у справі №296/8597/16-а.
34. Суди попередніх інстанцій встановили, що спірні правовідносини виникли у зв?язку із тим, що, на думку позивача, відповідач протиправно відмовив позивачу та його сину в перереєстрації місця проживання з одного гуртожитку по АДРЕСА_1 до іншого по АДРЕСА_3 . Предметом спору у цій справі є відповідні рішення відповідача.
35. Аналізуючи норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а також вирішуючи питання щодо правильності їх застосування судами першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд зазначає таке.
36. Порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і випадки їх обмеження встановлює та регулює Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
37. Крім цього, порядок реєстрації місця проживання дитини закріплений у пункті 18 Правил №207, за яким у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами за цими Правилами обов`язковою є підтвердження письмової згоди на реєстрацію дитини від двох батьків, а у випадку відсутності підтвердження згоди одного з батьків (незалежно від причин такої відсутності) підтвердження дотримання інтересів дитини відповідним рішенням органу опіки та піклування або суду.
38. Суд апеляційної інстанції встановив, що визначені відповідачем у спірних правовідносинах підстави для відмови в такій перереєстрації для позивача та його сина є різними, а саме: підставою для відмови позивачу відповідач визначив ненадання квитанції про сплату адміністративного збору, а підставою для відмови сину позивача відповідач визначив відсутність письмової згоди другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).
39. Втім, такий висновок суду апеляційної інстанції не підтверджується матеріалами справи та встановленими судом першої інстанції обставинами справи.
40. Так, суд першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказів встановив, що звертаючись 14.04.2020 року до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявами про реєстрацію свого та його сина місця проживання за іншою адресою позивач не надав квитанції про сплату адміністративного збору.
41. Водночас, суд першої інстанції не взяв до уваги доводи позивача про те, що адміністративний збір сплачується на момент оформлення заяви після отримання згоди на реєстрацію.
42. Верховний Суд вважає вказаний висновок суду першої інстанції обгрунтованим, оскільки приписами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правилами реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 чітко визначено, що для реєстрації особа подає органу реєстрації квитанцію про сплату адміністративного збору.
43. Означене не спростовано під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.
44. Верховний Суд наголошує, що з аналізу норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини вбачається, що для реєстрації місця проживання особа подає, зокрема, свідоцтво про народження дітей або дані щодо реєстрації малолітніх дітей за місцем проживання одного із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування), також, заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи, (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).
45. Суд першої інстанції встановив і вказане не спростовано під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, що при поданні 14.04.2020 року до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини заявником до заяви не додано квитанцію про сплату адміністративного збору та письмової згоди другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків або рішення суду чи рішення органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання дитини.
48. Ухвалюючи рішення про визнання протиправними спірних рішень відповідача, суд апеляційної інстанції не погодився з обґрунтованістю відмови Департаменту у проведенні перереєстрації, урахувавши фактичні обставини щодо місця постійного проживання позивача та його сина, які вже склались і існують з березня 2019 року, а також те, що позивач разом зі свої сином в березні 2019 переїхав до іншого, більш кращого житла, в межах однієї вулиці (Фонтанська дорога в м.Одесі), не змінюючи адміністративно-територіальної одиниці свого проживання, і фактично проживають там на цей час.
49. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що за цих обставин перереєстрація місця проживання позивача разом з сином в кімнаті АДРЕСА_4 буде направлена на дотримання вимог Закону №1382 і така зміна реєстрації не буде порушувати інтереси дитини ОСОБА_2 , оскільки за новим місцем проживання житлові умови для нього покращуються і це не створить додаткових перешкод для спілкування його з матір`ю.
50. Однак, Верховний Суд вважає такі висновки суду апеляційної інстанції необгрунтованими та такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, оскільки ці обставини не мають значення для спірних правовідносин і не виключають необхідність подання документів за переліком, визначеним пунктом 18 Правил.
51. Підставою прийняття спірних рішень відповідачем визначено ненадання відповідних документів або інформації, що відповідає змісту пункту 11 Правил.
52. Таким чином, Верховний Суд зазначає, що оскільки позивач до органу реєстрації не подав документи або інформацію, передбачену пунктом 18 Правил №207, то відповідач обґрунтовано відмовив у здійсненні реєстрації його та його сина місця проживання.
53. Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права висловлено Верховним Судом у постановах від 27.04.2020 у справі №642/5375/17 та від 11.07.2019 у справі №296/8597/16-а.
54. Оскільки судами попередніх інстанцій встановлено ненадання позивачем всіх документів, визначених пунктом 18 Правил, тому Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для скасування спірних рішень відповідача, оскільки останній у спірних правовідносинах діяв відповідно до приписів чинного законодавства.
55. Водночас, суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті цього спору.
56. Також суд першої інстанції правильно вказав про відсутність підстав для задоволення решти вимог позову як похідних.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги.
57. Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду.
58. За цих обставин Верховний Суд доходить висновку суд апеляційної інстанції помилково скасував законне рішення суду першої інстанції, який дійшов правильного висновку по суті спору в цій справі.
59. Водночас, Верховний Суд враховує, що згідно зі п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
60. Крім цього, у контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
61. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
62. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанцій повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
63. Статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
64. Зважаючи на приписи статей 349, 352 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
65. Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню повністю.
VIІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
1. Касаційну скаргу Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року задовольнити.
2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у цій справі скасувати.
3. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

О.В. Калашнікова