Справа № 640/10832/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року м. Київ № 640/10832/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір»
доКиївської митниці Держмитслужби
провизнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» з позовом до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці Держмитслужби від 17.12.2019 №UA100000/2019/000013/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100080/2019/10008.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваного рішення, яким відкориговано митну вартість товару за резервним методом, обмежившись, при цьому, загальними фразами про те, що документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості (у частині транспортування) та відомостей щодо ціни, яка сплачена.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено сторонам строки для надання до суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем правомірно та у межах наданих останньому повноважень, з огляду на те, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, відповідно до ст. 53 Митного кодексу України, не містить всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарі, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, між ТОВ «Будівельний двір» (покупець) та ISOPLUS INTERNATIONAL LIMITED (постачальник) укладено контракт від 13.03.2017 №2/2017.

Згідно з п. 1.1. вказаного контракту, постачальник зобов`язується передати товар - скловолоконна сітка - у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених даним контрактом.

Пунктом 2.1. контракту визначено, що вартість товару, який поставляється згідно з даним контрактом, вказаний у специфікації до договору. Ціна встановлюється у доларах США та включає в себе вартість усіх митних формальностей у країні постачальника, також вартість тари, упаковки та маркування.

Відповідно до митної декларації за № UA100080/2019/250892, на суму 20 435, 00 доларів США, задекларовані наступні товари: скловолоконна сітка синього кольору, розмір квадрата 5x5 мм. у рулонах - 1774 шт. (83 378 м2), ширина рулона 1 м; скловолоконна сітка зеленого кольору, розмір квадрата 5x5 мм. у рулонах - 1600 шт. (75 200 м2), ширина рулона 1 м. Торговельна марка: MESH Виробник: ISOPLUS INTERNATIONAL LIMITED. Країна виробництва: CN. Митна вартість товару визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

Разом з тим, рішенням Київської митниці Держмитслужби від 17.12.2019 №UA100000/2019/000013/2 про коригування митної вартості товарів вказано, що документи не містять документально підтверджених відомостей щодо складових митної вартості, зокрема щодо числових значень витрат на транспортування до митного кордону України. При цьому, при митному оформленні митної декларації від 17.12.2019 №ІІА100080/2019/250892 для підтвердження витрат на транспортування надана довідка від ООО «ХИЛЛДОМ ЛОГИСТИКС» від 17.12.2019 №1712-1, згідно якої надана вартість перевезення складає 18792,30 грн. від порту Ксинганг (Китай). Однак, відповідно до наданих товаротранспорних документів, дана компанія не зазначена як безпосередній виконавець транспортних послуг. Отже, відбулося залучення третіх осіб. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Також, у поданому до митного оформлення прас-листі відсутня інформація щодо умов платежу, терміну поставки, дати його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію. Прас-лист не має терміну дії та наданий виключно на оцінювану партію товару, що свідчить про суб`єктивну спрямованість. Крім того, платіжне доручення від 07.11.2019 №1626JBKLJl не містить посилань на інвойс чи специфікацію, відповідно до яких здійснювалась поставка товарів. Отже, неможливо перевірити відповідно до якої партії товарів здійснено вищезазначену проплату. Враховуючи викладене та неможливість застосування попередніх методів, митним органом запропоновано визначити митну вартість із застосуванням резервного методу

На підставі викладеного, відповідачем складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100080/2019/10008

Вважаючи вказані рішення та картку протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розгляду справи по суті, суд виходить з наступного.

У силу ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зокрема, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).

У силу п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приписами ч.ч. 4-7 ст. 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця.

Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо).

Як було зазначено вище, оскаржуване рішення мотивовано тим, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості та відомостей щодо ціни, яка сплачена.

Щодо доводів митного органу про не підтвердження позивачем витрат на транспортування слід зазначати, що згідно з ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, до митної вартості товарів додаються такі витрати (складові митної вартості), зокрема: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Як вбачається зі змісту п. 3.1 контракту, поставка товару здійснюється на умовах FOB Інкотермс-2010.

У силу положень Інкотермс-2010, за умови поставки FOB, продавець повинен доставити товар до порту призначення та завантажити його на судно.

Відповідно до наявних матеріалів справи, ціни на товар вказані у специфікаціях і включають в себе всі витрати продавця, у тому числі витрати на доставку та навантаження на борт судна, упаковку, маркування, митне очищення в країні експорту.

При цьому, зазначені супутні витрати продавця не є складовими митної вартості у розумінні ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, оскільки такі витрати включені до ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, а тому не впливають на числові значення митної вартості товарів. Натомість, правилами міжнародної торгівлі, Митного кодексу України та жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку продавця окремо зазначати в рахунку (інвойсі) числові складові витрат на супутні послуги, якщо згідно з умовами поставки вони включені до ціни товару.

Таким чином, зазначення продавцем у вказаних специфікаціях та інвойсах ціни на товар, включаючи всі узгоджені сторонами та умовами поставки FOB супутні витрати продавця, без окремого зазначення в специфікації та рахунку (інвойсі) числових складових таких витрат не суперечить та повністю відповідає умовам поставки FOB за правилами Інкотермс-2010 та не може трактуватись як розбіжність в поданих документах.

Також, проаналізувавши надані при митному оформленні платіжні документи у сукупності із іншими поданими документами, суд дійшов до висновку, що такі документи відповідають умовам решти документів і не містять розбіжностей з іншими документами, поданими разом з митною декларацією, наведені у них дані не викликають обґрунтованих сумнівів в їх достовірності.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно з якою, положення ст. 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Слід також зазначити, що прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів. Водночас, наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2020 у справі №815/3451/16.

У свою чергу, платіжне доручення від 07.11.2019 №1626JBKLJl, копія якого наявна у матеріалах справи, містить посилання на реквізити контракту, що дозволяє ідентифікувати такий платіж як оплату за товар, поставлений на його умовах.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, обов`язки щодо транспортування товару міжнародним сполученням виконувало TOB «Хіллдом Логістікс» на підставі договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 21.12.2017 №21127-28.

Відповідно до п. 1 даного договору, предметом даного договору є обов`язок TOB «Хіллдом Логістікс» за відповідну плату та за рахунок замовника (позивача), надати транспортно-експедиційні послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничним, авіаційним транспортом, а також перевезення у великовантажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.

Згідно з п. 2.1.2. даного договору, обов`язком виконавця є укладання від свого імені договори з портами, перевізниками, складами судноплавними компаніями, їх агентами, екпедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги.

Приписами ч. 1 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії (ч. 3 ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

З аналізу викладеного вбачається, що у процесі надання послуг експедитора виконавець наділений правом укладання від свого імені договорів із третіми особами, на власну відповідальність та з обумовленими наслідками, передбаченими договором, Цивільним кодексом України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Разом з тим, як наголошено позивачем, договірні відносини щодо транспортування товару міжнародним сполученням останній мав з TOB «Хіллдом Логістікс», яким, у свою чергу, було залучено третю особу.

Суд також звертає увагу, що у силу ст. 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, митна вартість визначається за резервним методом у відповідності до статті 64 Митного кодексу України у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів.

За змістом оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відповідач використав резервний метод.

Обов`язок доведення митної вартості товару покладено на декларанта. Орган доходів і зборів має виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. При цьому, такий контроль може здійснюватися, у тому числі, шляхом порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, тобто з використанням бази даних Єдиної автоматизованої системи Державної митної служби України, яка містить відповідну інформацію.

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, останній не містить інформації, на підставі якої відповідачем відкориговано вартість товару, а саме: який товар було використано в якості джерела інформації, які числові значення митної вартості такого товару, відсутні обґрунтування числового значення митної вартості товару, відсутнє її коригування, не зазначено фактів, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо обсягів, умови поставки, фактурної вартості, країни походження, методи визначення митної вартості, тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товару, внесеної до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, які містили розбіжності, що, у свою чергу, унеможливлювало б визначення митної вартості товару за ціною договору.

При цьому, повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товару можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву у правильності митної оцінки товару.

Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Відомості з інформаційних систем фіскальних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу. Визначена митна вартість товару ґрунтується на митній вартості товару, подібного за якісними характеристиками, митне оформлення якого вже здійснене.

Відтак, враховуючи, що ТОВ «Будівельний двір» надано до митного органу усі необхідні документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які цілком достатні для підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару, повноти і достовірності митної вартості товару, суд дійшов до висновку, що визначення відповідачем митної вартості не за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору), є необґрунтованим.

До того ж, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено, а суду не надано належних доказів на підтвердження правомірності застосування до ТОВ «Будівельний двір» такого другорядного методу визначення митної вартості як резервного та послідовного вибору методів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України.

Крім того, однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

За наведених обставин суд дійшов до висновку, що позивачем правильно визначено митну вартість імпортованого товару за основним методом - за ціною договору, - що підтверджено ним документально.

Відтак, визначення відповідачем митної вартості товару за шостим (резервним) методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення останніх у повному обсязі.

Приписами ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 4 449,47 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями від 02.04.2020 №704519 та від 24.06.2020 №709457, які підлягають присудженню на користь останнього у повному обсязі.

У той же час, з системного аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником останнього надано до суду копію договору про надання правової допомоги від 01.04.2020 №01/04/2020-24, ордер серії КС №688037, виданий 08.05.2020, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6799/10, виданого 27.06.2018 на ім`я Каракай О.В. , копію рахунку на оплату від 01.04.2020 №01/04/2020-24, копію платіжного доручення від 02.04.2020 №704521 на суму 14 200,00 грн. як оплата послуг за договором про надання правової допомоги від 01.04.2020 №01/04/2020-24 та копію акту виконаних робіт про виконання договору про надання правової допомоги від 01.04.2020 №01/04/2020-24.

Разом з тим, суд звертає увагу, що згідно з наявною у матеріалах справи копією акту виконаних робіт про виконання договору про надання правової допомоги від 01.04.2020 №01/04/2020-24, послуги надані Адвокатським об`єднанням «Конфер Лекс» ТОВ «Будівельний двір» полягали у наступному:

1.1. Повіреним проведено консультації з клієнтом питань роз`яснення порядку звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою в інтересах Клієнта про визнання протиправними та скасування рішення Київської міської митниці ДФС Державної митної служби України від 17.12.2019 №UА100000/2019/000013/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №ІUІА100080/2019/10008, в ході якого визначено об`єм необхідних документів для виконання повіреним договору, на що витрачено 2 години часу.

1.2. Повіреним здійснено аналіз документів у кількості 20 шт., наданих для звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою в інтересах клієнта про визнання протиправними та скасування рішення Київської міської митниці ДФС Державної митної служби України від 17.12.2019 №UА100000/2019/000013/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100080/2019/10008, на що витрачено 2 години часу.

1.3. Повіреним підготовлено та узгоджено з клієнтом проект позовної заяви про визнання протиправними та скасування рішення Київської міської митниці ДФС Державної митної служби України від 17.12.2019 №UА100000/2019/000013/2 про коригування митної вартості товарів та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100080/2019/10008, на що витрачено 3 годин часу.

1.4. Повіреним підготовлено, систематизовано та засвідчено вірність копій додатків до Позовної заяви до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання протиправними та скасування рішення Київської міської митниці ДФС Державної митної служби України від 17.12.2019 №UА100000/2019/000013/2 про коригування митної вартості товарів та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №ІUА100080/2019/10008, на що витрачено 2 години часу.

1.5. Повіреним підготовлено та узгоджено з клієнтом відповідь на відзив про визнання протиправними та скасування рішення Київської міської митниці ДФС Державної митної служби України від 17.12.2019 №UА100000/2019/000013/2 про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100080/2019/10008, на що витрачено 2 години часу.

Всього станом на 12.08.2020 час, витрачений повіреним на надання правової допомоги клієнту складає 11 годин.

Відтак, заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу включає у себе зокрема витрати, які не є пов`язаними з судовим розглядом даної справи, окрім витрат, пов`язаних з наданням клієнту правової допомоги, що зазначені у п. 1.3-.1.5 вказаного акту.

Водночас, враховуючи відсутність у наданих представником позивача доказів щодо розміру витрат, які пов`язані з написанням позовної заяви, підготовки додатків до неї та написання відповіді на відзив, суд, враховуючи зміст акту виконаних робіт про виконання договору про надання правової допомоги від 01.04.2020 №01/04/2020-24 та тверджень представника відповідача про необґрунтованість заявленого розміру витрат на правову допомогу, дійшов до висновку, що сума витрат, яка є пропорційна витратам на надання правової допомоги у межах заявленого спору, становить 7 000,00 грн.

Загальний розмір судових витрат, який підлягає присудженню на користь позивача, становить 11 449,47 грн. (7 000,00 грн. + 4 449,47 грн.).

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від 17.12.2019 №UA100000/2019/000013/2 про коригування митної вартості товарів.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100080/2019/10008.

Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний двір» (, адреса: 03146, м. Київ, вул. Якуба Колоса, 2, кв. 24) документально підтверджені судові витрати у розмірі 11 449,47 грн. (одинадцяти тисяч чотирьохсот сорока дев`яти грн. 47 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Держмитслужби (, адреса: 03124, м. Київ, бульв. Вацлава Гавела, 8А).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок