Справа № 420/8198/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8198/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

сторін:

за участю

від позивача: Калинич Ю.П., - за довіреністю

від відповідача:Адабаш О.В., - за ордером

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фарт Групп» (, місцезнаходження: 65069, м. Одеса, вул. Серогодського, буд. 39) про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 31075, 00 грн. та пені у розмірі 161,72 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 18 травня 2021 року з позовною заявою звернулося Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фарт Групп» (, місцезнаходження: 65069, м. Одеса, вул. Серогодського, буд. 39) про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 31075, 00 грн. та пені у розмірі 161,72 грн

Ухвалою від 20 травня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 17 червня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів» за 2020 рік, наданому до Одеського відділення Фонду середньооблікова чисельність штатних працівників складає 10 осіб. На підприємстві протягом 2020 року працювала 1 особа з інвалідністю ОСОБА_1 02 (міс.) : 12 (міс.) = 0, 17 =0.

Таким чином, позивач дійшов висновку, що відповідач не виконав норматив за 2020 рік та відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» до нього мають бути застосовані адміністративно-господарські санкції за 2020 рік, сума яких становить 31075 грн.

Також позивач звернув увагу, що ТОВ «Фарт Групп» у 2020 році не подавало звітність за формою 3-ПН - інформацію про попит на робочу силу (вакансії), на яких може використовуватися праця осіб з інвалідністю.

Позивач зазначив, що всупереч ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», відповідач не сплатив самостійно в строк до 15 квітня 2021 року, адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Несплата штрафних санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів на рахунки органів Державного казначейства в дохід Державного бюджету України завдає істотної шкоди інтересам держави, так як підриває правову та економічну основу соціального захисту населення з реалізації конституційних прав і свобод громадян, а тому станом на 11.05.2021 року за ним утворилась пеня, виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк, що становить 161,72 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 31236,72 грн.

До суду 15 червня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що з вересня 2020 року у відповідача виникла необхідність створити робоче місце для особи з інвалідністю. 08.09.2020 року ТОВ «Фарт Групп» з метою працевлаштування звернувся громадянин ОСОБА_1 , який є особа з інвалідністю 3 -ї групи, який міг приступити до виконання обов`язків з жовтня місяця, який й був прийнятий.

На думку відповідача, враховуючи, що вакантна посада вже була зайнята, то були відсутні правові підстави для подачі звіту форми № 3-ПН. Також відповідач пояснив, що відповідно до приписів Закону, підприємства, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, повинні зареєструватись у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів, що й було зроблено відповідачем та подано Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (Форма № 10-ПОІ).

Щодо посилань позивача на недотримання нормативу, оскільки особа з інвалідністю не працювала півроку і більше на підприємстві протягом 2020 року, відповідач зазначив, що слід керуватись Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (с.19), який не встановлює, що особа з інвалідністю повинна працювати на такому місці не менш півроку.

Таким чином, на думку відповідача, претензії позивача щодо невиконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю є незаконними та необґрунтованими.

Позивачем в свою чергу надано відповідь на відзив (вхід. № ЕП/16345/21 від 15.06.2021 року), відповідно до якої наполягав на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 17 червня 2021 року зупинено провадження у справі до одержання витребуваних доказів по справі.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 09 серпня 2021 року поновлено провадження у справі зі стадії, на якій воно було зупинено.

До суду від відповідача надійшли заперечення (вхід. № 42928/21 від 05.08.2021 року), відповідно до яких відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову. До заперечень додані витребувані судом докази.

Представник позивача на відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив таке.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 січня 2021 року ТОВ «Фарт Групп» подано Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (Форма № 10-ПОІ), відповідно до якого зазначено середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 10 осіб; кількість інвалідів 1 штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (а.с.6).

Відповідно до Списку працюючих інвалідів та були зайняті на ТОВ «Фарт-Груп» у 2020 році 1 особа ОСОБА_1 зарахований до штату згідно з наказу №23 від 15.10.2020 року у 2019 році 0 осіб (а.с.6, зворотній бік).

Так, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу від 04 вересня 2020 року №48-21 «Про внесення змін до штатного розкладу» у зв`язку з виробничою необхідністю з 07.09.2020 року створено посаду водія автотранспортних засобів у кількості 1 штатна одиниця.

Наказом № 23 від 15 жовтня 2020 року ТОВ «Фарт Групп» прийнято на постійну роботу ОСОБА_1 з 16.10.2020 року на посаду водія автотранспортних засобів (а.с. 26).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серія 12 ААБ № 245201, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 група, безстроково.

Одеським обласним відділенням ФСЗІ складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2020 звітний рік від 15.03.2021 року вих. №58/01 та надіслано на адресу відповідача. Відповідно до зазначеного розрахунку, сума адміністративно-господарських санкцій складає 31075,00 грн. (а.с.5, зворотній бік). Також позивачем нараховано пеню за несвоєчасну сплату адміністративно-господарської санкції.

Судом досліджено звіти про нарахування єдиного внеску щомісячні за 2020 рік ТОВ «Фарт Групп» (а.с. 58-84, 88-96), штатний розклад ТОВ «Фарт Групп».

Проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з таких підстав.

Відповідно до ч.9 ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (надалі - Закон № 875-ХІІ, Закон), в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю.

Матеріалами справи підтверджено, що 18 січня 2021 року ТОВ «Фарт Групп» подано Звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (Форма № 10-ПОІ), відповідно до якого зазначено середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу 10 осіб; кількість інвалідів 1 штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (а.с.6).

Відповідно до Списку працюючих інвалідів та були зайняті на ТОВ «Фарт-Групп» у 2020 році 1 особа ОСОБА_1 зарахований до штату згідно з наказу №23 від 15.10.2020 року у 2019 році 0 осіб (а.с.6, зворотній бік).

Згідно з ч. 1 ст. 19 цього Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Суд встановив, що позивачем складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2020 звітний рік від 15.03.2021 року вих. №58/01 та надіслано на адресу відповідача. Відповідно до зазначеного розрахунку, сума адміністративно-господарських санкцій складає 31075,00 грн. за не створення одного місця для осіб з інвалідністю у 2020 році (а.с.5, зворотній бік).

Позивач стверджує, що відповідачем не виконано норматив працевлаштування однієї особи з інвалідністю, оскільки особа, яка була працевлаштована пропрацювала у 2020 році на підприємстві тільки два місяці.

У свою чергу відповідач зазначив, що обов`язок щодо працевлаштування особи з інвалідністю у ТОВ «Фарт Групп» виник лише у вересні 2020 року (кількість працюючих на підприємстві збільшена до 08 осіб), та у жовтні 2020 року була працевлаштована особа, яка має інвалідність, а отже відповідач не мав ніякої можливості виконати такий норматив у 2020 році.

Оцінюючи надані сторонами доводи та докази на їх обґрунтування, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 3 статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як зазначалось вище, згідно з ч. 1 ст. 19 цього Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Так, згідно з наданих звітів про нарахування єдиного внеску за 2020 рік на ТОВ «Фарт Групп» у січні 2020 року обліковувалося середньооблікова кількість штатних працівників - 4 особи, у лютому 2020 року -4, у березні 2020 року - 5, у квітні 2020 року- 5, у травні 2020 року - 6 осіб, у червні 2020 року - 6 осіб, у липні 2020 року - 6 осіб, у серпні 2020 року - 8 осіб, у вересні 2020 року - 13 осіб, у жовтні 2020 року 15 осіб, одна з яких особа з інвалідністю, у листопаді 2020 року - 20 осіб, одна з яких особа з інвалідністю у грудні 2020 року - 21 особа, одна з яких особа з інвалідністю.

Суд встановив, що фактично у 2020 році працювала на ТОВ «Фарт Групп» працівників від 8 до 25 осіб, а отже, відповідач має створити одне робоче місце для особи з інвалідністю.

Суд зазначає, що облікова кількість працівників 8 осіб була вперше зафіксована у серпні 2020 року, а отже у відповідача виникло право на створення місця для працевлаштування з вересня 2020 року.

Матеріалами справи підтверджено, що у жовтні 2020 року така особа була працевлаштована. Крім того, відповідач пояснив, що домовленість з ОСОБА_1 щодо працевлаштування були досягнуті ще у вересні 2020 року.

За змістом ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення», роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Однак, з огляду на те, що відповідач не потребував пошуку на працевлаштування особи з інвалідністю, така особа вже була знайдена, судом відхиляються доводи позивача щодо ненадання відповідачем звіту форми № 3ПН у 2020 році, як на підставу обґрунтованості позовних вимог, оскільки у відповідача не було в цьому потреби.

Щодо посилання позивача на дотримання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, наведеному у листах Мінсоцполітики від 26.03.2017 року № 1/6-172, від 27.01.2009 року № 1/6-30/06, а саме: якщо підприємству потрібна 1 особа з інвалідністю, то такий норматив вважатиметься виконаним, якщо особа з інвалідністю працювала 6 повних місяців звітного року, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Серед переліку адміністративно-господарських санкцій, встановленого у ч. 1 ст. 239 Господарського кодексу України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання, зокрема, адміністративно-господарський штраф, а також і інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Спірні у цій справі санкції застосовуються до суб`єктів господарювання уповноваженими органами державної влади за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, а тому є адміністративно-господарськими санкціями. Про це також вказано у ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Таким чином, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу, у даному випадку, одну особу з інвалідністю протягом 6 місяців.

Однак, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Тобто аналіз наведених статей кодексу свідчить, що має бути встановлена протиправна винна поведінка особи (діяння чи бездіяльність), тобто він міг зробити відповідні заходи для того, що запобігти застосуванню штрафу, але їх не зробив і не хотів зробити.

Матеріалами справи підтверджено, що у відповідача виник обов`язок щодо працевлаштування однієї особи з інвалідністю у вересні 2020 року, а отже він не міг виконати норматив у 2020 році - перебування на роботі особи з інвалідністю 6 місяців у 2020 році, в той же час, він одразу вжив заходи для працевлаштування однієї особи з інвалідністю, яка й була працевлаштована у 2020 році.

Таким чином, суд доходить висновку, що у відповідача відсутня протиправне винне діяння (чи бездіяльність), яке можна кваліфікувати як правопорушення, яке є підставою для притягнення до адміністративно-господарської відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини, суд вважає, що з моменту збільшення штату до 8 осіб, відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" виконано свій обов`язок щодо працевлаштування однієї особи з інвалідністю, у зв`язку з чим у його діях відсутній склад правопорушення, та як наслідок, відсутні підстави для покладення відповідальності на підприємство за не виконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 зазначеної статті Кодексу докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів є необґрунтованими, не підтверджуються наявними у справі доказами, в зв`язку з чим не належать задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, та відсутні докази понесення судових витрат відповідачем, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фарт Групп» (, місцезнаходження: 65069, м. Одеса, вул. Серогодського, буд. 39) про стягнення адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році у розмірі 31075, 00 грн. та пені у розмірі 161,72 грн.,- відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 13» вересня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.