Справа № 636/1628/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 р.Справа № 636/1628/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Гуменний З.І., пл. Соборна, 2, м. Чугуїв, 63500, повний текст складено 30.06.21 року по справі № 636/1628/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Харківській області , ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області (далі відповідач, УПП в Харківській обл.) ,третя особа - командир взводу роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській обл. Дахно Максим Сергійович (далі Дахно М.С.), в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 685601 від 12.04.2021 за відсутністю складу правопорушень, передбачених ч. 8 ст. 121 та ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та закрити провадження у справі.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 30.06.2021 у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, просив суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилався на те, що ОСОБА_2 порушено процедуру притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки оскаржувану постанову винесено фактично без розгляду справи та без складення протоколу про адміністративне правопорушення.

18.08.2021 ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в судове засідання.

06.09.2021 на адресу Другого апеляційного адміністративного суду від УПП в Харківській обл. надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому відповідач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно ч. 1 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився про дату ,час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів , на які позивач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, які не оспорено сторонами.

12.04.2021 постановою серії ДП18 № 685601 від 12.04.2021, складеної командиром взводу роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старшим лейтенантом Дахном М.С., ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням штрафу у розмірі 8500, 00 грн згідно санкції ч. 8 ст. 121 КУпАП. Згідно фабули зазначеної постанови ОСОБА_1 12.04.2021 о 13 год. 26 хв. в м. Харкові по проспекту Льва Ландау, 1/29 керував транспортним засобом Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований в республіці Литва, щодо якого встановлені обмеження Митного кодексу України (далі МК України), транспортний засіб перебуває на території України з порушенням строків перебування в режимі тимчасове ввезене терміном до 1 року, згідно бази ІПНП транспортний засіб ввезено 02.09.2020 Аюнда Екотою та передано керування останньому , який не переміщував транспортний засіб у митний режим тимчасово ввезення, чим порушив вимоги ст. 380 МК України та ст. 31 Закону №3353.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, командир взводу роти 2 батальйону 3 УПП в Харківській області ДПП старший лейтенант Дахно М.С. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, постанова є законною та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України «Про дорожній рух» №3353-ХІІ від 30.06.1993 (далі Закон №3353-ХІІ).

Відповідно до ст.1 Закону №3353-ХІІ цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону №3353-ХІІ зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону №3353-ХІІ водій зобов`язаний <…> не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режиму транзиту; <…>, транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не переміщувала в митний режим транзиту.

Відповідно до ч.4 ст.31 Закону №3353-ХІІ основними вимогами щодо ввезення на територію України транспортних засобів є також те, що такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності <…>, передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Згідно ч.8 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; <…>; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року.

Частиною 4 ст. 380 МК України передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в України, для їхніх особистих потреб.

Аналізуючи зазначені норми у сукупності та в контексті запровадження заборони керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені МК України, та цілей Закону №3353-ХІІ , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у діях позивача порушень вказаної заборони, та наявності складу правопорушення передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП.

Як наслідок колегія суддів вважає правомірним висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Щодо посилання апелянта на порушення відповідачем положень КУпАП стосовно не складання протоколу про адміністративне правопорушення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Частиною 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…>, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, <…>.

Враховуючи положення вище зазначених правових норм, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо відсутності обов`язку у відповідача складати протокол про адміністративне правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Посилання апелянта на те, що старшим лейтенантом поліції Дахном М.С. він був зупинений через перевищення швидкісного режиму, а не за порушення положень ст.380, 381, 95 МК України, в зв`язку з чим притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП є незаконним, колегія суддів вважає безпідставними та зазначає наступе.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Зважаючи на те, що правопорушення передбачене ч. 8 ст. 121 КУпАП є більш серйозним ніж правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, колегія суддів вважає правомірною оскаржувану постанову, щодо накладення стягнення на позивача в межах санкції ч. 8 ст. 121 КУпАП.

Посилання апелянта щодо відсутності доказів вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки автомобіль Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» був ввезений 02.09.2020 Аюнда Екотою , а не позивачем. Дана обставина не заперечувалася ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, не з`явився до суду та не довів правомірність прийнятої постанови, такими, що не спростовують правомірних висновків суду першої інсатнції.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 червня 2021 року по справі № 636/1628/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 13.09.2021 року