Справа № 120/1724/21-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1724/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Яремчук К.О.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

09 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,

представника позивача - Верещака В.М.,

представника відповідача - Трохименка М.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Калинівської міської ради на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Калинівської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Калинівської міської ради №114-КР від 08 лютого 2021 року "Про звільнення з посади головного спеціаліста з питань підтримки муніципальних ініціатив та інвестицій відділу бухгалтерського обліку Калинівської міської ради";

- поновити її на посаді, з якої звільнено, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2021 року по день поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що розпорядженням голови Калинівської міської ради № 114-КР від 08 лютого 2021 року її звільнено з посади головного спеціаліста з питань підтримки муніципальних ініціатив та інвестицій відділу бухгалтерського обліку Калинівської міської ради на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. На думку позивача, розпорядження голови Калинівської міської ради №114-КР від 08 лютого 2021 року про її звільнення є протиправним, оскільки відповідно до статті 40 та 49-2 Кодексу законів про працю України у разі звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України такому працівникові має бути запропоновано всі наявні вакантні посади в цій установі, які він може обіймати, чого відповідачем зроблено не було. Окрім того, позивач вважає, що має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, що передбачено статтею 42 Кодексу законів про працю України, оскільки має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці, а також має на утриманні двох малолітніх дітей. Вважаючи, що розпорядження про її звільнення є протиправним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Калинівського міського голови від 08 лютого 2021 року № 114-КР про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста з питань підтримки муніципальних ініціатив та інвестицій відділу бухгалтерського обліку Калинівської міської ради.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань підтримки муніципальних ініціатив та інвестицій відділу бухгалтерського обліку Калинівської міської ради з 09 лютого 2021 року.

Стягнуто з Калинівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2021 року по 01 червня 2021 року включно у розмірі 61573 (шістдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят три) гривні 82 копійки без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста з питань підтримки муніципальних ініціатив та інвестицій відділу бухгалтерського обліку Калинівської міської ради звернуто до негайного виконання.

Рішення суду в частині стягнення з Калинівської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця звернуто до негайного виконання.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Калинівської міської ради витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5902 (п`ть тисяч дев`ятсот дві) гривні.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду спеціаліста відділу муніципальних ініціатив та інвестицій Калинівської міської ради.

01 квітня 2016 року позивача переведено на посаду спеціаліста з питань підтримки муніципальних ініціатив та інвестицій відділу бухгалтерського обліку Калинівської міської ради.

Розпорядженням №375 від 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про можливе вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

08 лютого 2021 року розпорядженням Калинівського міського голови №114-КР ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста з питань підтримки муніципальних ініціатив та інвестицій відділу бухгалтерського обліку Калинівської міської ради на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Не погодившись із даним звільненням позивач за захистом своїх прав звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За приписами частини другої вказаної статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Із матеріалів справи слідує, що підставі розпорядження голови Калинівської міської ради від 03 грудня 2020 року №375 працівників Калинівської міської ради попереджено про можливе вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Розпорядженням голови Калинівської міської ради від 08 лютого 2021 року №114-КР ОСОБА_1 звільнено із займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Таким чином, звільнення ОСОБА_1 відбулося у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці міської ради.

Разом із тим, пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Дослідивши штатні розписи на 2020 та 2021 роки, судом першої інстанції встановлено, що посада головного спеціаліста з питань підтримки муніципальних ініціатив та інвестицій, яку позивачка обіймала до звільнення, та яка передбачена штатним розписом на 2020 рік, відсутня у штатному розписі Калинівської міської ради на 2021 рік, що свідчить про скорочення цієї посади. Відтак у міській раді мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення посади, яку обіймала позивачка.

Колегія суддів зазначає, щоб звільнення могло вважатися законним, роботодавцю необхідно дотриматися також встановленої Кодексом законів про працю України процедури. При цьому, недотримання процедурних гарантій при звільненні позивача є самостійною та достатньою підставою для кваліфікації звільнення як незаконного та поновлення особи на посаді.

Згідно зі ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст.48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення ч.1 ст.40, ч.ч. 1, 3 ст.49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які цей працівник може обіймати. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві, установі, організації протягом усього періоду та існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15; такої ж притримується і Верховний Суд, зокрема, у постановах від 08 травня 2019 року у справі №806/1175/17, від 13 лютого 2020 року у справі №810/1564/17 та ряду інших.

Судом встановлено, що 03 грудня 2020 року ОСОБА_1 попереджено про можливе вивільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, що підтверджується додатком №1 до розпорядження голови Калинівської міської ради №375 від 03 грудня 2020 року про можливе вивільнення, у якому міститься підпис позивачки.

У той же час, докази, які б свідчили про внесення відповідачем ОСОБА_1 пропозиції будь-якої іншої посади, відсутні. Також відсутні й докази, які б підтверджували неможливість або перешкоди запропонувати позивачці іншої посади чи інших посад у Калинівській міській раді.

Водночас, штатними розписами, що затверджені на 2020 рік та на 2021 рік, підтверджується те, що кількість посад у 2021 році збільшилася.

При цьому, довідка вих. №02-21-282 від 22 лютого 2021 року, що видана Калинівським міським головою у відповідь на адвокатський запит, свідчить про те, що в період з 03 грудня 2020 року по 15 лютого 2021 року на роботу в Калинівську міську раду прийнято 32 особи.

Тобто, з моменту повідомлення позивачку про можливе майбутнє вивільнення і до її звільнення з посади (більше того, навіть і після звільнення) у Калинівській міській раді існували вакантні посади, проте ОСОБА_1 жодна із таких не пропонувалася.

Твердження відповідача про відсутність у період з моменту попередження про звільнення і до звільнення позивачки з посади вакантних посад спростовуються наведеними вище доказами.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем при звільненні позивача не дотримано законодавчо встановлених вимог щодо одночасного попередження працівника про наступне вивільнення та пропозиції всіх наявних вакантних посад, які вона могла обіймати, а тому розпорядження Калинівського міського голови №114-КР від 08 лютого 2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із тим, що належним правовим способом захисту порушених прав позивача у зв`язку з незаконним звільненням є її поновлення на раніше займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розмір вказаного стягнення апелянтом не оскаржується.

Окрім того на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів зазначає, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як свідчить акт-звіт прийому-передачі наданої правової допомоги від 31 травня 2021 року, адвокатом надавались позивачу послуги із вивчення документів клієнта, складання позовної заяви, складання відповіді на відзив, участь у судових засіданнях 05 квітня 2021 року та 01 червня 2021 року, складання адвокатського запиту.

Згідно з вказаним актом адвокатом витрачено 6 годин 30 хвилин часу на надання правової допомоги клієнту, вартість 1 години роботи адвоката оцінено у 908 гривень. Сума гонорару за цим актом складає 5902 гривні.

Відповідно до частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, відповідач ані у відзиві на позовну заяву, ані в ході судового розгляд не заявляв клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку стягнути на користь позивача з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5902 гривні.

Колегія суддів погоджується із тим, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5902 гривні відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги Калинівської міської ради представником позивача заявлено клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3178 грн, які понесені позивачем у зв`язку із апеляційним розглядом даної справи.

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу в загальній сумі 3178 грн представник позивача надав наступні документи:

- акт прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.02.2021;

- платіжне доручення від 05.08.2021 №319873.

Також в матеріалах справи наявний договір про надання правової (правничої) допомоги від 11 лютого 2021 року між адвокатом Верещаком В.М. та Фесюк М.С.

З вказаних документів простежується зв`язок зазначених витрат позивача з наданими адвокатом послугами у рамках даної справи, а також факт оплати позивачем вказаних послуг.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі та стягнення таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Калинівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року - без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Калинівської міської ради витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3178 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 вересня 2021 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.