Справа № 520/12764/19
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 р. Справа № 520/12764/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 по справі № 520/12764/19, головуючий 1 інстанції Полях Н.А., за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив:

- встановити спосіб виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №520/12764/19 шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01.08.2014 року по момент відновлення виплати пенсії, з урахуванням проведених платежів, однією сумою;

- звернути рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №5201/12764/19 в цій частині до негайного виконання;

- у разі необхідності, з метою захисту порушених прав на пенсійне забезпечення та виконання рішення суду у розумний строк, вийти за межі заявлених позовних вимог. Встановити інший порядок спосіб) виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року у справі №520/12764/19.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 в задоволенні заяви про встановлення способу виконання судового рішення по справі №520/12764/19 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідач не виплачує заборгованість пенсії з огляду на відсутність бюджетного фінансування. Вказане, на думку скаржника, є обставиною, що унеможливлює виконання судового рішення, а тому є підстави для задоволення заяви позивача.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 починаючи з жовтня 2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні га отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії відновлено з 01.11.2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №520/12764/19 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною га зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.08.2014 року по 30.11.2019 року, в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць - допустити до негайного виконання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 у справі №520/12764/19 зобов`язано Головне управління здійснити виплату нарахованої Заявнику за період з 01.08.2014 по 31.11.2019 пенсії, з урахуванням виплачених сум, без застосування при такій виплаті постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача стосується не зміни способу і порядку виконання судового рішення, а фактично стосується зміни суті резолютивної частини вказаного рішення суду, оскільки з неї випливає наявність нових позовних вимог, які не були заявлені позивачем під час розгляду справи та неможливості їх заявлення при первинному зверненні до суду, оскільки сума заявлена до стягнення не була нарахована відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 124, ч. 3 ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов`язковості (що передбачає обов`язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов`язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.

Частинами першою, третьою статті 378 КАС України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Наведена норма не містить конкретного переліку обставин для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Так, під зміною способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб і порядок виконання рішення суду. При цьому під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб та наявність таких обставин має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

У ст.ст. 5, 245 КАС України визначено способи захисту порушеного права особи.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.

Разом з тим, здійснення судом зміни порядку чи способу виконання рішення не повинно змінювати способу захисту порушеного права, обраного судом при вирішенні справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі № 281/1820/14-а та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при розгляді даної справи.

Зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом - при ухваленні рішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заявник просить змінити не спосіб і порядок виконання рішення суду, а судове рішення по суті позовних вимог і вирішити додаткову позовну вимогу про стягнення коштів, яка не була предметом розгляду та дослідження адміністративного суду під час прийняття рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду у даній справі звернуто до примусового виконання і частково виконано відповідачем, зокрема в лютому 2020 року апелянту одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено пенсію в межах одного місяця у сумі 1 695,00 грн., а саме за листопад 2016 року; нараховано суму доплати, за вищезазначеним рішенням Суду, виплата якої буде проводитись з урахуванням ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 відповідно до положень ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; в грудні 2020 року апелянту одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено частину заборгованості за період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року у сумі 22 388,36 грн.

В іншій частині, тобто щодо виплати заборгованості з пенсії в розмірі 138 107, 58 грн., повідомлено що така буде виплачена відповідно до Постанови КМУ № 637.

Отже, зазначені обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту зміни порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України, а навпаки вказують на те, що така зміна призведе до зміни способу судового захисту у цій справі, що суперечить цільовому призначенню даного процесуального інституту та наведеним вище правовим висновкам Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 по справі № 520/12764/19- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов