Справа № 240/17222/20
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17222/20

Головуючий у 1-й інстанції: Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

10 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправними і скасування наказу та рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправними і скасування наказу та рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 25.06.2020 №15-Ф в частині призначення ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням останньому з 24.03.2020 інвалідності III групи одноразової грошової допомоги у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020;

- визнано протиправним рішення Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, яке оформлене листом від 27.08.2020 за № 18/02-1288, про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням йому з 24.03.2020 інвалідності III групи одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року;

- зобов`язано Адміністрацію Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як інваліду ІІІ групи з 24.03.2020 внаслідок захворювання, що пов`язане із захистом Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом не було досліджено, що відповідь Адміністрації Держспецзвязку (від 27.08.2020 №18/02-1288) на звернення представника ОСОБА_1 не являється рішенням розпорядника бюджетних коштів про відмову у призначення одноразової грошової допомоги, а отже і не могла бути оскаржена до суду. Також апелянт вказує на те, що формулювання захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини не означає, що інвалідність настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, тому довідка МСЕК серія 12 ААВ №015548 від 20.05.2020 не містить відомостей про те, що інвалідність ОСОБА_1 настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач проходив військову службу у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до витягу з наказу начальника 10 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 06.12.2019 №129-ОС позивача виключено зі списків особового складу з урахуванням часу на здачу справ і посади 31.12.2019.

У витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.03.2020 №131 вказано, що у ОСОБА_1 захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК від 20.05.2020 серії 12 ААВ №015548 позивачу з 24.03.2020 було встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 25.06.2020 №15-ф "Про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 " призначено виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності ОСОБА_1 , звільненому з військової служби та виключеному зі списків особового складу Держспезв`язку 31.12.2019 наказом начальника 10 територіального вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 06.12.2019 №129-ОС "Про особовий склад", у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2020.

Позивач звернувся до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України із заявою, в якій просив переглянути рішення щодо призначення і виплату заявнику одноразової грошової допомоги; внести зміни до наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 25.06.2020 №15-Ф та у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок захворювання, так, пов`язаного із захистом Батьківщини, призначити одноразову грошову допомогу у розмірі 525500,00 грн., здійснивши виплату з урахуванням раніше виплаченої суми.

Листом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 27.08.2020 №18/02-1288 ОСОБА_1 відповідно до платіжного доручення від 09.07.2020 №1128 перераховано грошові кошти у розмірі 147140,00 грн. Відповідач вказує, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, яка виникла через захворювання, що пов`язане із захистом Батьківщини, Порядком №975 не передбачено, тому відсутні підстави у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року.

Правомірність дій відповідача щодо непризначення та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням III групи інвалідності у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму є предметом даного спору.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що різниця у розмірі одноразової грошової допомоги полягає в походженні отриманих захворювань, а саме: "пов`язаного з проходженням військової служби" та "з виконанням обов`язків військової служби". На думку суду, поняття "військовий обов`язок" включає у себе поняття "захист Батьківщини" та "захист Вітчизни".

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки поняття "захист Батьківщини" є синонімом "захисту Вітчизни", поняття його включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України, позивач як інвалід ІІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, має право на одноразову правову допомогу, яка повинна бути призначена та виплачена на підставі підпункту 1 пункту 6 Порядку у розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Тому, на думку суду, відповідач неправомірно відмовив у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного мінімуму, встановленого законом для працездатниї осіб на 01 січня календарного року встановлення інвалідності, останній діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів частково не погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частиною першою статті 18 Закону України від 23 лютого 2006 року №3475-IV «Про Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України» встановлено, що соціальний та правовий захист військовослужбовців Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та інших законів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 05 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до статті 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога) - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини другої зазначеної статті передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із частиною третьою статті 24 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Пунктом 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 глави 4 розділу V Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 13 березня 2018 року №151 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за №404/31856) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (із змінами) (далі також - Порядок №975, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з положеннями пункту 1 Порядку №975 цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 1 вказаного Порядку встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За змістом пункту 3 Порядку №975 (в редакції станом на день звернення позивача із заявою про виплату йому допомоги) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 пункту 6 Порядку №975, передбачено, що військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

У свою чергу підпунктом 1 пункту 6 Порядку №975 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Системний аналіз положення підпункту 1 пункту 6 Порядку №975 дає змогу дійти висновку, що для призначення і виплати військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби) одноразової грошової допомоги необхідна наявність однієї із наступних умов: настання інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, або ж настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, або ж встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, або ж встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.

Згідно з частиною сьомою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 20.01.2020 №14 позивач у період з 23.12.2015 по 23.01.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.

У той же час, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 015548 позивачу з 24.03.2020 встановлено ІІІ групу інвалідності та зазначено причиною інвалідності - захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини, тобто пов`язане із виконанням військового обов`язку.

Формулювання для постанов військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв визначені главою 21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за №1109/15800 (далі - Положення про ВЛК).

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 21.5 Положення про ВЛК постанови ВЛК приймаються в формулюванні «захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини», якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті «а» цього пункту.

Підпунктом «а» пункту 21.5 Положення про ВЛК передбачено, що постанови ВЛК приймаються в формулюванні «поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

У постанові від 15 листопада 2019 року у справі №761/31180/16-а Верховний Суд вказав, що поняття «військовий обов`язок» включає у себе поняття «захист Батьківщини» та «захист Вітчизни». Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки поняття «захист Батьківщини» є синонімом «захисту Вітчизни», включає в себе захист незалежності та територіальної цілісності України, то позивач як інвалід ІІ групи, інвалідність якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, має право на одноразову правову допомогу, яка повинна бути призначена та виплачена на підставі підпункту 1 пункту 6 Порядку №975.

Вищевказане було враховано судом першої інстанції, що спростовує доводи апелянта про не наведення судом першої інстанції будь-яких аргументів, що «Захист Батьківщини» є тотожним поняттям «виконання обов`язків військової служби».

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 червня 2021 року у справі справа №440/692/19, а також у постанові від 29 квітня 2021 року у справі №440/1661/19 за обставин, подібних із обставинами у цій справі.

Крім того, пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа, зокрема, військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

При подачі позовної заяви до суду першої інстанції ОСОБА_1 було додано копію посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серії НОМЕР_1 встановленого зразку, яке і підтверджує відповідний статус позивача.

Зважаючи на вищевикладене та встановлені обставини, зокрема те, що позивач є учасником бойових дій, брав безпосередню участь в антитерористичній операції, у забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, суд вважає, що захворювання ОСОБА_1 пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби, а тому відповідно погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на одноразову грошову допомогу, яка повинна бути призначена та виплачена на підставі підпункту 1 пункту 6 Порядку у розмірі 250 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01 січня календарного року, встановлення інвалідності, відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Так, слід звернути увагу, що пунктами 12 -14 Порядку №975 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів). Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови. Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Крім того, варто зазначити, що відповідно до пункту 4 Розділу V Інструкції про грошове забезпечення та компенсаційні виплати військовослужбовцям Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації від 13.03.2018 №151, підрозділ Держспецзв`язку (в Адміністрації - структурний підрозділ Адміністрації), в якому військовослужбовець проходить (проходив) військову службу, на підставі отриманих документів готує висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, який має містити:

прізвище, ім`я, по батькові особи (осіб), що звернулася (звернулися) за виплатою одноразової грошової допомоги;

інформацію про підстави, відповідно до яких особа звернулася за виплатою одноразової грошової допомоги;

посаду, яку військовослужбовець займає (займав), дату і номер наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби та виключення його зі списків особового складу Держспецзв`язку (у разі звільнення з військової служби);

відомості про те, що загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця не є наслідками вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення, вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

висновок про можливість виплати або підстави відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, або про повернення документів на доопрацювання;

розмір одноразової грошової допомоги з посиланням на відповідний пункт Порядку №975.

Зазначений висновок підписує начальник підрозділу Держспецзв`язку (в Адміністрації - начальник структурного підрозділу, в якому військовослужбовець проходить (проходив) військову службу), в межах компетенції - начальники підрозділу кадрової роботи, фінансового, юридичного підрозділів і підрозділу охорони праці або особи, на яких покладено виконання відповідних завдань. Висновок скріплюється печаткою.

На підставі висновку та документів, зазначених у пункті 2 цієї глави, Адміністрація у місячний строк приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю), про що видає відповідний наказ, який разом з документами надсилає підрозділу Держспецзв`язку для видання наказу про виплату такої допомоги або у разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Виплату одноразової грошової допомоги здійснює фінансовий підрозділ Адміністрації чи підрозділу Держспецзв`язку шляхом перерахування коштів на рахунок в установі банку, зазначений особою, що звернулася за виплатою.

Тобто вказаний Порядок регламентує чіткий алгоритм та послідовність дій щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, Адміністрація Держспецзв`язку лише приймає рішення на підставі висновку підрозділу Держспецзв`язку (в Адміністрації - структурний підрозділ Адміністрації), в якому військовослужбовець проходить (проходив) військову службу, і є неналежним органом, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , так як ОСОБА_1 не проходив військову служби в Адміністрації Держспецзв`язку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений зі служби з 10 територіального вузла урядового зв`язку Держспецзв`язку і відповідно до Інструкції №151, а тому саме 10 ТВУЗ Держспецзв`язку повинен проводити грошові виплати.

Також, судом встановлено, що Адміністрація Держспецзв`язку 29.05.2020 за вх.№3715-Р отримала від 10 ТВУЗ Держспецзв`язку комплект документів ОСОБА_1 з висновком щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із настанням інвалідності не пізніше трьох місяців після звільнення з військової служби.

Варто звернути увагу, що в пакеті документів переданому 10 ТВУЗ Держспецзв`язку 29.05.2020 до Адміністрації Держспецзв`язку щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги або про її відмову, 10 ТВУЗ Держспецзв`язку у Висновку щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності військовослужбовцю Держспецзв`язку зазначено про те, що за результатами розгляду документів та відповідно до підпункту 2 пункту 6 Порядку №975, 10 ТВУЗ Держспецзв`язку вважає за можливе виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідноті не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2020, який становить 2102 грн. (усього до виплати 147 140 грн.).

Вказаного висновку та дій 10 ТВУЗ Держспецзв`язку позивач не оскаржував, а 10 ТВУЗ Держспецзв`язку не направлявся висновок про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2020, а тому Адміністрація Держспецзв`язку не зобов`язана була приймати рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2020.

Таким чином, з урахуванням вимог законодавства, документальних матеріалів та правової позиції 10 ТВУЗ Держспецзв`язку, Адміністрацією Держспецзв`язку було видано наказ від 25.06.2020 №15-ф «Про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 », що свідчить про те, що відповідач діяв в межах своїх повноважень та у спосіб визначений законодавством.

Разом з тим, суд зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено, що лист Адміністрації Держспецзв`язку від 27.08.2020 №18/02-1288 є лише відповіддю на звернення представника позивача, яке було подано Адміністрації Держспецзв`язку 11.08.2020 вх.№46 у відповідності до Закону України «Про звернення громадян».

Заява розглядалась Адміністрацією Держспецзв`язку відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та Порядку розгляду звернень та особистого прийому громадян у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України від 30.06.2016 №410, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 26.07.2016 №1036/29166, а тому не є рішенням Адміністрації Держспецзв`язку про відмову у призначені та виплати одноразової грошової допомоги, так як відповідно до Порядку №975 призначення або відмова у призначенні одноразової грошової допомоги приймається з дотриманням певної процедури, де залучаються і інші органи.

Аналізуючи викладені норми права та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, оскільки, до повноважень відповідача відноситься лише прийняття рішення про призначення, відмову в призначенні, повернення на доопрацювання документів щодо одноразової грошової допомоги в межах отриманого висновку, а виплата - на підставі наказу підрозділу Держспецзв`язку, то обраний судом першої інстанції в межах позовних вимог спосіб захисту порушеного права (без надання відповідної оцінки висновку підрозділу Держспецзв`язку) є неповним з`ясуванням обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права - зобов`язання відповідача вчинити неповноважні дії.

Обрати належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, зокрема застосований у постанові Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №440/692/19, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, так як відповідний підрозділ Держспецзв`язку не є відповідачем у справі і не може бути залучений на даному етапі розгляду справи.

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, внаслідок чого ухвалив рішення, яке не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: не з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є суттєвими і дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, через що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про визнання протиправними і скасування наказу та рішення, зобов`язання вчинити дії.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Ватаманюк Р.В.