Справа № 480/622/21
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2021 року Справа №480/622/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/622/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки;
- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені з 24.12.2020 року по день прийняття рішення судом у справі з урахуванням середньоденного розміру грошового забезпечення у сумі 412,99 грн.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №260 (по стройовій частині) від 23.12.2020 року позивача звільнено відповідно до підпункту «д», пункту 2 частини п`ятої ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та було виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. Але на час звільнення з військової служби, відповідачем не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не проведена та не виплачена грошова компенсація замість належного речового майна, невиплачена компенсація невикористаних днів додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2014 по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його права. Крім того, посилаючись на приписи ст.116, 117 КЗпП України, позивач зазначав, що відповідач повинен провести нарахування та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум по день фактичного розрахунку.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.
На виконання зазначеної ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якій проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. Стосовно вимог позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за період з 2014 по 2020 рік, відповідач зазначив, що встановлено та доведено лише факт того, що позивач за оскаржуваний період перебував на посаді контролера. Але для отримання права на додаткову щорічну відпустку відповідно до п. 4 статті 10-1 Закону України № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» додатку 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2012 р. № 702 , а відповідно і грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки згідно пункту 14 статті 10-1 Закону України № 2011-XI, необхідно перебувати на військовій посаді, виконання обов`язків військової служби за якою пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я. Лише наявність вище перерахованих обставин/навантажень і дає право на щорічну додаткову відпустку, а відповідно і компенсацію при звільненні. Також відповідач заперечує проти позовних вимог про стягнення середнього заробітку за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні, оскільки ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.
В подальшому позивачем було надано суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що позиція відповідача, викладена у відзиві на позов є необґрунтованою, а тому наполягав на задоволенні своїх вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 23.12.2020 року № 260 контролера 3-го відділення 3-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону прапорщика ОСОБА_1 (Г-024690), звільненого відповідно до підпункту "д" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас (через службову невідповідність) наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 21 грудня 2020 року № 249 о/с 23 грудня 2020 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с. 16).
Позивач звернквся з заявою до відповідача про нарахування та виплату йому грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за період з 2014 по 2020 рік (а.с.22).
Листом від 14 січня 2021 року № 2/22/7-84 відповідач повідомив, що позивач дійсно проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України в посаді контролера, але у зв`язку з настанням особливого періоду надання щорічних додаткових відпусток в кількості 8 днів, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах» (зі змінами) було призупинено. За 2014-2020 роки позивачем дійсно не було використано 55 днів додаткової відпустки, а саме за 2014-2019 роки по 8 днів (всього 48 днів) та за 2020 рік 7 днів (відповідно до пункту 11 (В інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.) Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах (а.с.23).
Проте відповідачем не було здійснено виплату вказаної грошової компенсації, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Згідно з абз. 1-2 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" затверджено, зокрема "Перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я".
Тобто право на щорічну додаткову відпустку у військовослужбовців, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, виникло у 2012 році, з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 01.08.2012 № 702.
Судом встановлено, що позивач, зокрема, у період з 2014 року по 2020 рік проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді контролера. Даний факт не заперечувався відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до п. 91 додатку 3 Переліку військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, посада інспектора прикордонної служби 1 категорії відноситься до посад, військовослужбовців, які здійснюють охорону державних підприємств "Горлівський хімічний завод", "Павлоградський хімічний завод", Шосткинського казенного заводу "Зірка" та Шосткинського казенного заводу "Імпульс", Донецького казенного заводу хімічних виробів, Рубіжанського казенного хімічного заводу "Зоря", виконання обов`язків за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
Тобто позивач має право на щорічну додаткову відпустку пов`язану з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені з 24.12.2020 року по день прийняття рішення судом у справі з урахуванням середньоденного розміру грошового забезпечення у сумі 412,99 грн., суд зазначає наступне.
Так, у рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012в справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Тому, суд звертає увагу позивача, що його вимога стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені з 24.12.2020 року по день прийняття рішення судом у справі з урахуванням середньоденного розміру грошового забезпечення у сумі 412,99 грн. є передчасною та відповідно не може бути задоволена судом.
На користь даного висновку свідчить і правова позиція Верховного Суду у справах щодо аналогічного предмета спору.
Зокрема, при задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11 та у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13, а також постанові Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а (К/9901/8793/18) про необхідність прийняття до уваги таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 806/2473/18, від 24 липня 2019 року по справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 662/1626/17, від 17 січня 2019 року по справі № 2-1579/11.
Оскільки відповідачем не виплачена компенсація вартості за невикористані додаткові відпустки, то позивачем сформульовано вимогу щодо захисту ще не порушеного права.
Разом з тим, КАС України передбачає можливість захисту тільки вже порушеного права (частина 1 статті 2, частина 1 статті 5 КАС України).
Отже, суд відмовляє у задоволенні вказаних позовних вимог.
На підставі ст.139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн., сплачений при зверненні до суду, що підтверджується квитанцією від 18.01.2021 р.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації та середнього заробітку задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за невикористані додаткові відпустки.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) суму судового збору в розмірі 908 (дев`ясот вісім) грн. 00коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова