Справа № 640/21703/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Київ № 640/21703/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства внутрішніх справ України
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі також - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві (далі також - третя особа), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства внутрішніх справ України про повернення матеріалів щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, оформлене листом №24740/15-2020 від 28 липня 2020 року;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ України, у відповідності до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850, з прийняттям рішення, визначеного нормою пункту 9 зазначеного Порядку у строк, визначений цим же пунктом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він проходив службу в органах внутрішніх справ та звільнений зі служби наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві від 06 жовтня 2015 року №857о/с.

Також, позивач зазначає, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ, він отримав захворювання, що пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

06 лютого 2020 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим 10 лютого 2020 року він звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві з відповідною заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги.

Проте, як вказує позивач, 20 березня 2020 року Міністерство внутрішніх справ України повернуло заяву позивача до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві на доопрацювання заявнику та 27 березня 2020 року заява була повернута позивачу.

14 квітня 2020 року позивач повторно подав заяву на призначення одноразової грошової допомоги, додавши до неї усі необхідні документи, проте, вказана заява була також повернута позивачу на повторне доопрацювання, зазначивши, що при проведенні відносно позивача медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України до складу комісії не залучались.

На переконання позивача, відповідач протиправно повернув документи на призначення одноразової грошової допомоги без прийняття відповідного рішення, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Представник третьої особи у письмових поясненнях на позовну заяву послався на те, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві при направленні документів позивача до Міністерства внутрішніх справ України з метою вирішення питання щодо призначення останньому одноразової грошової допомоги було виконано вимоги чинного законодавства, а тому третьою особою не порушено прав позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) на підставі пункту 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копії ухвали суду від 18 вересня 2020 року разом з позовною заявою та доданими до неї документами отримані уповноваженою особою відповідача, проте, відзиву на позовну заяву відповідачем на адресу суду не подано з невідомих причин.

Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки без поважних причин, на підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Так, наявна в матеріалах справи копія трудової книжки свідчить, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 30 вересня 1997 року по 07 жовтня 2015 року.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 06 жовтня 2015 року №857о/с (щодо особового складу) позивача звільнено зі служби в органах внутрішніх справ згідно підпункту «ж» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік).

Відповідно до копії постанови медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» (на час фактичного звільнення 07 жовтня 2015 року) від 22 червня 2019 року №27/19 захворювання колишнього дільничного інспектора міліції Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 1977 р. н. - «Гіпертонична хвороба І-ІІ ст, СН 0ст. Сечосольовий діатез/ЕУВЛ лівої нирки 2013 рік/ Хронічний калькульозний простатит. Консолідований перелом І-п`ясткової кістки правої кисті після МОС (19 вересня 2013 року). Консолідований перелом лівої ключиці. Вертеброгенна люмбалгія на тлі остеохондрозу хребта», ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №038096 позивачу встановлено 65% втрати працездатності, причиною захворювання зазначено: захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №425858 позивачу з 06 лютого 2020 року на строк до 01 березня 2021 року встановлено другу групу інвалідності, причиною захворювання зазначено «захворювання, пов`язане з проходженням служби в ОВС».

У зв`язку з чим, позивач 10 лютого 2020 року звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві з заявою, в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги.

Листом Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 27 березня 2020 року № 1/432-Пд позивача повідомлено, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України розглянуто та повернуто без прийняття рішення матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що за повідомленням Департаменту охорони здоров`я та реабілітації МВС України при розгляді документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги, які стосуються медичних питань, виявлено що постанова військово-лікарської комісії від 22 червня 2019 року №27/19 оформлена заднім числом (звільнився зі служби 07 жовтня 2015 року за власним бажанням з постановкою на військовий облік, тобто був здоровий), що, як зазначено у листі, унеможливлює прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги.

У зв`язку з чим, позивач двічі повторно звертався до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві з заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з отриманим захворюванням, за яким ним втрачено 65% працездатності та встановленням ІІ групи інвалідності.

Листом від 13 травня 2020 року №1/537-ПД та листом від 06 серпня 2020 року № 1/851-Пд Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві повідомила позивача, що Департаментом фінансово-облікової політики МВС України повторно розглянуто матеріали з питання призначення одноразової грошової допомоги та повідомлено, про те, що в порушення вимог абзацу 4 пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року, при проведенні позивачу медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, що унеможливило прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Згідно з пункту 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (який набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».

Відповідно до абзацу 3 пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі по тексту - Порядок №850).

Згідно з положеннями частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності I групи;200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи; часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб.

Пунктом 2 Порядку № 850 передбачено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пунктом 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

У відповідності до пункту 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Пунктом 9 Порядку №850 передбачено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Наведене в сукупності свідчить про те, що положеннями Порядку № 850 передбачено певний алгоритм дій особи, яка звернулась з заявою про призначення одноразової грошової допомоги та МВС, зокрема:

- подача заяви (рапорту) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби;

- подача вказаної заяви особи разом з доданими до неї документами до МВС для вирішення питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги;

- прийняття МВС рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги або відмову у її призначенні.

Так, матеріали справи свідчать, що позивачем виконано вимоги Порядку №850 в частині його звернення з заявою про призначення одноразової грошової допомоги з доданими до неї документами саме за останнім місцем служби.

В свою чергу, Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, яка у спірному випадку є останнім місцем служби позивача, також виконано вимоги Порядку №850 та направлено заяву разом з документами до МВС для вирішення питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

Між тим, відповідачем не прийнято рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги або відмову у її призначенні та виплаті, натомість, матеріалами справи підтверджено, що документи позивача повернуто останньому через Ліквідаційну комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві для доопрацювання.

Суд зауважує, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, визначено у пункті 14 Порядку №850, а саме, призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Проте, рішення щодо відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до положень Порядку №850 Міністерством внутрішніх справ України не приймалось, а документи повернено до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві без прийняття рішення із вказівкою на доопрацювання.

При цьому, такими повноваженнями, як повернення матеріалів на доопрацювання, Міністерство внутрішніх справ України відповідно до Порядку №850 не наділено, що, в свою чергу, свідчить про протиправність дій останнього в цій частині.

Слід також зазначити, що Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2014 року (справа № 21-11а14) та від 22 квітня 2014 року (справа № 21-484а13) сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання.

Враховуючи те, що заява про виплату позивачу одноразової грошової допомоги Міністерством внутрішніх справ України не розглянута у порядку, встановленому законом та не прийнято відповідного рішення, суд, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо повернення матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, залишивши, при цьому, без задоволення позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення, оскільки лист №24740/15-2020 від 28 липня 2020 року, яким повернуто матеріали, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути заяву позивача з прийняттям відповідного рішення, суд зазначає таке.

Оскільки судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем в порушення пункту 9 Порядку №850 не прийнято будь-якого рішення за результатами розгляду заяви позивача разом з доданими до неї документами, матеріали про призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу не розглянуті по суті відповідно до вказаного Порядку, а такі були повернуті без прийняття жодного рішення по ним, суд вважає обґрунтованими вказані позовні вимоги та приходить до висновку про наявність правових підстав для зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути заяву щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, та прийняти рішення відповідно до Порядку №850, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 139, 143, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у поверненні матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності.

3. Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (01601, місто Київ, вулиця Богомольця, будинок 10, ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності та прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням висновків суду у цій справі.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя: Н.А. Добрівська