Справа № 600/4034/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 вересня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/4034/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва у обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Чернівецьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

13 вересня 2021 року до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просить суд заборонити Чернівецькій міській раді приймати будь-які дії (рішення) щодо виділення (передачі) земельної ділянки орієнтованою площею 0,0500 га за адресою АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення в даній справі.

Подану заяву обґрунтовано тим, що відповідач, незважаючи на вирішення на даний час у судовому порядку питання щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно земельної ділянки 0,0500 га для будівництва у обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , вчиняє дії щодо видачі (передачі) спірної земельної ділянки третім особам.

На підтвердження зазначених обставин позивач посилається на отриманий нею 10 вересня 2021 року лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 02 вересня 2021 року №Д-203/0-24/01 в якому проінформовано позивача про те, що департаментом підготовлено проект рішення щодо виділення земельної ділянки орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на розгляд сесії міської ради, пленарне засідання якої відбулось 26 серпня 2021 року. Проте рішення з цього приводу ще не прийнято, оскільки сесія Чернівецької міської ради від 26 серпня 2021 року свою роботу не розпочала, але не завершала.

Враховуючи наведене, а також зважаючи на викладені в позовній заяві доводи, якими позивач обґрунтовує протиправність оскаржуваного в даній справі рішення, вказуючи на безпідставність наведених у відзиві тверджень щодо правомірності відмови позивачу в отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою стосовно відведення спірної земельної ділянки у власність, у зв`язку з чим оскаржуване рішення, на думку позивача, є очевидно протиправним і таким, що порушує права, свободи та законні інтереси позивача, а також з огляду на лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 02 вересня 2021 року №Д-203/0-24/01, позивач вважає, що наявні правові підстави для звернення до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони прийняття відповідачем будь-яких дій (рішень) щодо виділення (передачі) земельної ділянки третім особам до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, оскільки невжиття такого заходу може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, зважаючи на те, що проект рішення щодо виділення земельної ділянки на даний час знаходиться на розгляді сесії Чернівецької міської ради і в будь-який момент відповідач може прийняти рішення щодо виділення спірної земельної ділянки третім особам.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову та перевіривши наявні матеріали, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, питання забезпечення позову регулюються главою 10 Розділу І Кодексу адміністративного судочинства України (статті 150-158).

Згідно частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частини першої та другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Наведеною вище нормою процесуального закону передбачено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову і суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Водночас будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам (роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, які суд враховує в силу частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналіз змісту поданої заяви про забезпечення позову дає підстави для висновку про не наведення заявником обґрунтованих доводів та, відповідно, не надання належних доказів, які б у своїй сукупності могли свідчити про те, що невжиття заходів, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити:

1) виконання рішення суду, прийнятого за результатом розгляду даної справи;

2) ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся;

3) поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Отже, заявником не наведено підстав для забезпечення позову, передбачених пунктом 1 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Твердження, викладені в обґрунтування поданої заяви про надання спірної земельної ділянки третім особам ґрунтуються виключно на припущеннях заявника, оскільки не підтвердженні відповідними належними доказами. При цьому посилання позивача на лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради від 02 вересня 2021 року №Д-203/0-24/01 суд оцінює критично, оскільки його зміст свідчить як про не прийняття Чернівецькою міською радою рішення щодо виділення спірної земельної ділянки іншим особам, так і про не розгляд указаного питання на найближчий сесії міської ради.

Поряд з цим суд звертає увагу і на таке.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Чернівецької міської ради від 23 липня 2021 року №Д-203/0-24/01, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 0,0500 га для будівництва у обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в масиві житлової забудови на АДРЕСА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Отже, предметом позову у цій справі, згідно заявлених у ньому вимог, є рішення органу місцевого самоврядування, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

З огляду на це та враховуючи положення статей 116, 117, 118 Земельного кодексу України, варто зазначити, що надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність чи користування є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність чи користування. Отримання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність чи користування, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність чи користування є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки. Відтак, надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки ще не означає наявність у особи права на таку земельну ділянку. Сам по собі дозвіл не є підставою для виникнення права власності чи користування земельною ділянкою, а лише засвідчує намір у цьому. Тому така земельна ділянка вважається юридично та фактично вільною.

Таким чином, спосіб, у який позивач просить суд забезпечити даний позов (шляхом заборони відповідачу приймати будь-які дії (рішення) щодо виділення (передачі) земельної ділянки орієнтованою площею 0,0500 га за адресою АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішення в даній справі) не узгоджуються із предметом позову (оскарження рішення про відмову позивачу надати тільки дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність).

Щодо тверджень у заяві про очевидну протиправність оскаржуваного рішення як підставу для забезпечення позову, визначену пунктом 2 частини другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, то такі суд вважає наразі передчасними, оскільки наведення в ухвалі суду про забезпечення позову очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення відповідача буде фактично означати вирішення спору по суті до ухвалення рішення в адміністративній справі, що в даному випадку є неприпустимим та порушуватиме такі визначальні принципи адміністративного судочинства як змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 154, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк