Справа № 480/1848/21
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 р. Справа № 480/1848/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Чалого І.С. , Катунова В.В. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 по справі № 480/1848/21, головуючий 1 інстанції Осіпова О.О., за позовом ОСОБА_1 до Глухівської міської ради Сумської області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Глухівської міської ради Сумської області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Глухівської міської ради VII скликання від 03.09.2020 року № 529 "Про дію рішень міської ради призупинених міським головою";

- визнати протиправним та скасувати рішення Глухівської міської ради VII скликання від 03.09 2020 року № 530 "Про дострокове припинення повноважень Глухівського міського голови ОСОБА_2 ".

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року позовну заяву позивача повернуто.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі, порушено норми процесуального права. Зокрема, апелянт наголошує, що в період з 24.09.2020 р. по 26.02.2021 позивач перебував на лікуванні, що слугувало перешкодою для вчасного звернення до суду у строк, визначений ч.5 ст.122 КАС України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 15 березня 2021 року позовну заяву було залишено без руху для усунення позивачем недоліків позовної заяви, зокрема для подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

15.04.2021 року позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду посилається на карантинні обмеження, запроваджені на усій території України внаслідок поширення коронавірусу COVID-19», та на те, що до 26 лютого 2021 року він перебував на самоізоляції та проводив лікування.

Ухвалою від 20 квітня 2021 року позивачу було продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 15 березня 2021 року, з метою надання підтвердження перебування на лікуванні з 24.09.2020 р. (лист непрацездатності, витяг з медичної картки, довідка про перебування на огляді, тощо).

25 травня 2021 року позивачем на виконання ухвали суду від 20 квітня 2021 року подано заяву про поновлення строку звернення до суду та чотири довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги у м. Києві на підтвердження встановлення захворювання коронавірусної хвороби, перебування на огляді та проходження лікування протягом часу з 28.09.2020 року по 26.02.2021 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду, тому наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем у заяві підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою є неповажними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно статті 129 Конституції України, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом унормовано також пунктом другим частини третьої статті 2 КАС України до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Приписи вищенаведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у частині першій статті 44 КАС України, якою регламентовано, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Також статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Отже, позивач який наділений однаковим обсягом процесуальних прав та обов`язків поряд з іншим учасником справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на подання позову, повинен був забезпечити неухильне і своєчасне виконання цих обов`язків та вимог закону.

За змістом частини першої статті 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як слідує з матеріалів справи, підставою для звернення позивачем до суду з даним позовом є незгода останнього з рішенням Глухівської міської ради VII скликання від 03.09.2020 року № 529 "Про дію рішень міської ради призупинених міським головою".

Таким чином, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що предмет спору у зазначеній справі належить до категорії справ щодо проходження публічної служби, а тому відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України строк звернення з даним позовом до суду становить один місяць.

Під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що оскаржуване рішення винесено 03.09.2020 року. Та обставина, що про факт існування рішення позивачу було відомо у день його винесення, останнім не заперечується.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що перебіг процесуального строку для звернення до суду розпочався 03.09.2020, а закінчився- 03.10.2020. Однак позовна заява подана лише 02.03.2021, тобто поза межами строку, визначеного ч.5 ст.122 КАС України.

За правилами ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, для поновлення пропущеного процесуального строку, передбаченого законом, необхідно встановити наявність поважних причин, які об`єктивно перешкоджали особі вчасно звернутись до суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у пункті 39 рішення у справі "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

При цьому, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та пункті 54 рішення «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Також, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду, відносини стають стабільними.

Оскільки, дане поняття за своєю суттю є оціночним, суд у кожному конкретному випадку має надати правову оцінку відповідним обставинам та, як наслідок, визначити, чи можуть такі обставини бути визнані поважними.

Водночас, невмотивоване задоволення клопотання про поновлення процесуального строку звернення до суду утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів судового захисту, в тому числі фізичних осіб.

Європейський Суд з прав людини у Справі «Пономарьов проти України» зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Так, в якості обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 звернутися до суду з позовною заявою зазначено перебування на лікуванні.

З цього приводу колегія суддів вказує на наступне.

Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі №560/3070/19 та від 21 липня 2020 року у справі № 699/761/19 зазначив, що амбулаторне лікування розуміє під собою лікувально-профілактичні дії, які надаються особі (основні види медичної допомоги), як в самій амбулаторії (без залишення в лікарні на стаціонар), так і вдома.

За висновками, викладеними у вищевказаних постановах, суд повинен врахувати та надати оцінку посиланням позивача на те, що у відповідний період часу він не міг вчиняти активних дій (ходити) в силу особливості перебігу захворювання хвороби, що унеможливлювало в повній мірі реалізацію свого права на доступ до правосуддя та виконання процесуального обов`язку щодо дотримання процесуальних строків подачі апеляційної скарги.

Як стверджує позивач період його перебування на лікуванні підтверджуються чотири довідки Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги у м. Києві протягом часу з 28.09.2020 року по 26.02.2021 року.

В той же час, вказані довідки містять лише відомості про звернення ОСОБА_3 за медичною допомогою до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги у м. Києві 28.09.2020, 30.10.2020, 21.01.2021 та 26.02.2021. Будь-які відмітки щодо встановлення позивачу на даний період тимчасової непрацездатності чи направлення на амбулаторне лікування у довідці відсутні.

Варто зазначити, що згідно Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого №», що затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 110 від 14.02.2012 року, форма № 025/о є основним первинним медичним документом хворого, який лікується амбулаторно або вдома, і заповнюється на усіх хворих при зверненні у заклад охорони здоров`я, який надає амбулаторно- поліклінічну допомогу. Форма № 025/о заповнюється в усіх амбулаторно-поліклінічних закладах, які ведуть амбулаторний прийом.

Таким чином, позивач, у разі знаходження на амбулаторному лікуванні мав можливість отримати зокрема копію довідки за формою № 025/о та надати її суду на підтвердження своїх доводів.

Однак, не зважаючи на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції наголосив на тому, що довідки від 28.09.2020, 30.10.2020, 21.01.2021 та 26.02.2021 не можуть бути належним доказом на підтвердження перебування позивачем в період з 24.09.2020 по 26.02.2021 на амбулаторному або стаціонарному лікуванні, останнім до апеляційної скарги не додано жодного іншого документу на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, позивач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанції доказів, які б підтверджували неможливість його звернення до суду у період з 24.09.2020 по 26.02.2021 з даним позовом.

Також апелянтом не надано доказів того, що він вчинив всі необхідні дії, які б свідчили про бажання реалізації його процесуальних прав.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведені в клопотанні про поновлення процесуального строку мотиви не свідчать про наявність виняткових, особливих і непереборних обставин об`єктивного характеру, які унеможливили або істотно ускладнили подання позовної заяви у визначений законом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Статтею 242 КАС України зокрема визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищезазначене, враховуючи те, що скаржником без поважних причин пропущено встановлений судом процесуальний строк, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для його поновлення.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 по справі № 480/1848/21- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді І.С. Чалий В.В. Катунов