Справа № 140/3829/19
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3829/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача

представника відповідача Каленюка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 року № та №, вимоги про сплату боргу від 08.08.2019 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.08.2019 року №.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимоги від 08.08.2019 року №Ф- та рішення від 08.08.2019 року № залишено без розгляду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2020 року визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 08.08.2019 року №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати на 37521, 49 грн. (штрафні санкції у розмірі 37510,55 грн., пеня у розмірі 10,94 грн.), та №, відповідно до якого за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 1491803,00 грн. до позивача застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 745901,50 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2020 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі 140/3829/19 про визнання протиправними та скасування вимоги від 08.08.2019 року №Ф- та рішення від 08.08.2019 року № скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у зв`язку з передчасністю висновків суду першої інстанції про пропуск строку звернення до суду з позовом із-за відсутності доказів надання можливості надати заяву про поновлення пропущеного строку з зазначенням поважності причин такого пропуску.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги від 08.08.2019 року №Ф- та рішення від 08.08.2019 року № залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 18.04.2021 року вказана адміністративна справа надійшла до Волинського окружного адміністративного суду та автоматизованою системою документообігу суду визначено головуючого суддю для її розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані вимога про сплату боргу від 08.08.2019 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.08.2019 року № прийняті відповідачем на підставі акту перевірки № 14308/03-20-13-02- від 11.07.2019 року про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

Позивач не погоджується із висновками, викладеними в акті перевірки про порушення ним вимог п. 1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 «Порядок обчислення і сплати єдиного внеску» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» та пп.3 п.5 розділу IV «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», щодо повноти нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, внаслідок заниження бази нарахування єдиного внеску за 2015р., за 2016р., за 2017р. та за 2018р.

Вважає вказані вимогу про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій протиправними, необґрунтованими, а тому просить їх визнати протиправними та скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що у період з 12.06.2019 року по 04.07.2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Волинській області було проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарської діяльності ОСОБА_1 з питань щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов`язкових платежів) за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), дотримання законодавства щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 31.12.2018 року, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт від 11.07.2019 року №14308/03-20-13-02-, за висновками якого позивачем порушено, зокрема, п. 1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 «Порядок обчислення і сплати єдиного внеску» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування» та пп.3 п.5 розділу IV «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», щодо повноти нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, внаслідок заниження бази нарахування єдиного внеску за 2015р., за 2016р., за 2017р. та за 2018р.

ГУ ДФС у Волинській області прийнято, зокрема, вимогу про сплату боргу від 08.08.2019 року №Ф- в розмірі 78 000,93 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.08.2019 року № в сумі 24 723,43 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, проведеною перевіркою встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 за 2015-2018 роки сум чистого оподаткованого доходу, який є базою для нарахування єдиного внеску, внаслідок чого констатовано порушення п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону №2464 та донараховано єдиний внесок на загальну суму 78000,93 грн., в т.ч. за 2015 рік - 20914,79 грн., 2016 рік - 51870,72 грн., 2017 - 2747,52 грн., з 2018 рік - 2467,90грн.

Крім того, на порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464, звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік позивачем не подано.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема:

фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Відповідно до зазначених норм, позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1. ст. 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального і страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. З ст. 7 Закону № 2464 нарахування єдиного внеску здійснюється у межах максимальної величини бази нарахування цього внеску, яка відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 1 Закону № 2464 визначається як максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 11 ст. 8 Закону № 2464 (у редакції, що діяла до 01.01.2016) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 (у редакції, що діє з 01.01.2016) єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч. 2 ст. 9 Закону № 2464).

Згідно ч. З ст. 9 Закону № 2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (у редакції, що діяла до 01.01.2018).

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5і частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (н 8 ст. 9 Закону № 2464, у редакції, що діє з 01.01.2018).

Як вбачається з матеріалів справи, розбіжність за 2015р. в сумі 60273.33 грн. виникла в результаті:

заниженого чистого доходу за рахунок не включення до валового доходу сум акцизного податку.

Розбіжність за 2016р. в сумі 235 775,76 грн. виникла в результаті:

чистого доходу за даними податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016р. у сумі 43 900,89 грн.

заниження чистого доходу за рахунок не включення до валового доходу сум акцизного податку в сумі 170 209,23 грн.

заниження чистого доходу за рахунок завищення валових витрат на 21 665,64 грн., в т.ч.:

включення до складу витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату витрат в сумі 13 044,80 грн. (включено декретні виплати, які були виплачені за рахунок коштів соціального страхування);

включення до складу інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, витрат в сумі 8 620,84 грн., що не пов`язані із провадженням господарської діяльності підприємця (включено витрати на транспортування, діагностику та ремонт печі, ремонт розстійної шафи та ремонт тістоміса).

Також у 2016 році платником не було подано звіту по ЄСВ.

Розбіжність за 2017р. в сумі 12 488,51 грн. виникла в результаті неналежного ведення Книги обліку доходів і витрат та зайвого включення ФОП ОСОБА_1 до документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що відображені в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017р. витрат, які не відповідають переліку витрат відповідно до пп. 177.4 ст.177 ПК України, а саме:

до складу витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату витрат в сумі 6336,00 грн.;

до складу інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, витрат в сумі 6 152,51 грн., що не пов`язані із провадженням господарської діяльності підприємця (включено витрати на транспортування, діагностику та ремонт печі та ремонт тістоміса в сумі 5 145,00 грн. та витрат на транспортування і перевірку ваги в сумі 1 007,51 грн.).

Розбіжність за 2018р. в сумі 11 217,53 грн. виникла в результаті неналежного ведення Книги обліку доходів і витрат та зайвого включення ФОП ОСОБА_1 до документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю, що відображені в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2018р. витрат, які не відповідають переліку витрат відповідно до пп. 177.4 ст.177 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ зі змінами та доповненнями, а саме:

до складу інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, витрат в сумі 11 217,53 грн., що не пов`язані із здійсненням господарської діяльності підприємця та витрат, що не підтверджені документально (включено витрати на транспортування та ремонт печі, на придбання таймера для духовки в сумі 3 350,00 грн., включено витрати, що не підтверджені документально (витрати на електроенергію в сумі 1 367,49 грн. та витрати на оренду приміщення в сумі 6 500,04 грн.).

Щодо не включення до валового доходу сум акцизного податку суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами адміністративного оскарження, рішенням про результати розгляду скарги від 28.10.2019 №7183/6/99-00-08-05-04 Державна фіскальна служба України скасувала податкове повідомлення рішення ГУ ДФС у Волинській області 08.08.2019 № в частині податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 30 637,66 грн. та штрафних санкцій у розмірі 7 659,42 грн., № в частині податкового зобов`язання з військового збору на суму 2 553,14 грн. та штрафних санкцій у розмірі 638,29 грн. У рішенні ДФС вказано, що перевіркою правильності визначення загального оподаткованого доходу встановлено його заниження у зв`язку з не включенням сум акцизного податку до складу загального оподатковуваного доходу.

Водночас, відповідно до підпункту 177.3.1 пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України, не включаються до доходу фізичної особи-підприємця суми акцизною податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

З 1 січня 2015 року Законом України від 28.12.2014 № 71-VІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податковій реформи» запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів. Порядок обчислення акцизного податку регулюється розділом V1 Податковою кодексу України.

Відповідно до підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України акцизний податок - це непрямий податок на споживання окремих видів товарів визначених Кодексом, як підакцизні, що включаються до ціни таких товарів.

Отже акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними ставками.

Таким чином сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.

Отже, ДФС України визнала, що сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування.

Водночас, з наданого відповідачем розрахунку штрафної санкції відповідно до п.3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» по ФОП ОСОБА_1 вбачається, що до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф- протиправно включена сума 58 360,84 грн. (20 914,79 за 2015р. + 37 446,05 за 2016р.), яка донарахована як недоїмка зі сплати єдиного внеску внаслідок заниження загального оподатковуваного доходу у зв`язку із не включенням сум акцизного податку до складу загального оподатковуваного доходу. Водночас, враховуючи, що вказані висновки спростовані ДФС України, внаслідок чого скасовано податкове повідомлення- рішення ГУ ДФС у Волинській області в частині податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, то включення до податкової вимоги вказаної суми (за 2015 та 2016 роки) є протиправним.

Також, як встановлено судом, за 2016 рік контролюючим органом донараховано 9 658,21 грн. ЄСВ за результатом нарахованого чистого доходу за даними податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016р. у сумі 43 900,89 грн. Проте, як встановлено судом та підтверджено поясненнями представників сторін ФОП ОСОБА_1 сплачено єдиний внесок за 2016 рік за результатом нарахованого чистого доходу за даними податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016р. у сумі 43 900,89 грн., що підтверджується також скрін-шотом з Електронного кабінету платника оглянутого судом. Проте, як пояснив представник ГУ ДПС в судовому засіданні вказана сума ЄСВ нарахована у зв`язку з тим, що платником не подано декларацію з ЄСВ за 2016 рік, однак пояснити чому не застосовано штрафну санкцію за неподання звіту ЄСВ за 2016 рік в судовому засіданні не зміг, таким чином вказану суму визначено протиправно.

Щодо включення до складу витрат на оплату праці та нарахування на заробітну плату витрат в сумі 13 044,80 грн. та 6 336 грн. (включено декретні виплати, які були виплачені за рахунок коштів соціального страхування) слід зазначити, як встановлено судом вказані виплати були включені ФОП ОСОБА_1 в дохід за вказані періоди, а тому ці ж суми включено до складу витрат на оплату праці. Хоча вказані виплати не мають включатись в дохід підприємця, проте оскільки позивачем вказано їх в дохід то правомірно і зазначено у витрати, вказану обставину підтвердив і представник ГУ ДПС в судовому засіданні, а тому ЄСВ нараховано на вказані суми протиправно.

Щодо включення до складу інших витрат, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг, витрат в сумі 8 620,84 грн. + 6 152,51 грн. + 11 217,53 грн. (включено витрати на транспортування, діагностику та ремонт печі, ремонт розстійної шафи та ремонт тістоміса).

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, окрім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, здійснюється за правилами, визначеними статтею 177 ПК України.

Відповідно до п.177.1 ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом167.1статті167цьогоКодексу.

Згідно з п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

177.4.5. Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до п.177.5 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Підпунктом 177.5.3 п.177.5 ст.177 ПК України визначено, що остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб та збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності на підставі документального підтвердження факту їх сплати.

Відповідно до п.177.10 ст.177 ПК України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що для визначення об`єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб для фізичної особи-підприємця необхідно встановити загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності. Загальний оподатковуваний дохід звітного періоду та обсяг витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, встановлюються на підставі даних Книги обліку доходів і витрат, підтверджених первинними документами щодо походження товару та документами щодо здійснених витрат. Ці самі дані використовуються фізичною особою-підприємцем при заповненні податкової декларації про майновий стан та доходи.

З акту перевірки та наданих пояснень представниками сторін під час судового розгляду справи встановлено, що висновки перевірки про завищення позивачем витрат, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності (які оскаржує позивач), базуються на тому, що ФОП ОСОБА_1 безпідставно включив до складу витрат витрати витрати на транспортування, діагностику та ремонт печі, ремонт розстійної шафи, ремонт тістоміса, витрати на транспортування, діагностику та ремонт печі та ремонт тістоміса, витрат на транспортування і перевірку ваги, на транспортування та ремонт печі, на придбання таймера для духовки, на електроенергію та витрати на оренду приміщення.

Проте суд вважає такі висновки податкового органу протиправними, оскільки у матеріалах справи наявні усі первинні документи, що свідчать про реальність господарських операцій.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Водночас згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. У свою чергу первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, право на віднесення до витрат вартості певних послуг виникає в результаті придбання товарів і послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання повинна бути реальною, тобто повинна мати місце об`єктивна зміна складу активів платника податків.

Крім того, в основі будь-якої реальної господарської операції має лежати економічна мета, тобто бажання платника податків приростити активи за допомогою досягнення господарського ефекту.

У податковому обліку понесені витрати на придбання послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, одиницю виміру господарської операції та підтверджують її фактичне здійснення, тобто такими первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

За відсутності достатніх доказів - первинних документів, які б достовірно підтверджували факт здійснення господарської операції, розкривали її зміст та обсяг з метою та в цілях господарської діяльності платника податку, підстави для формування даних податкового обліку - відсутні.

Так, зі змісту актів надання послуг за 2016 2018 роки, які оглянуті судом, вбачається, що ФОП ОСОБА_1 у вказаний період правомірно включалися до витрат отримані послуги саме для здійснення господарської діяльності та отримання доходу.

Проте, контролюючим органом не надано доказів безпідставного включення до складу витрат витрати за отримані послуги вказані вище та доказів не використання їх у межах здійснення господарської діяльності.

Враховуючи вищезазначене, суд визнає протиправною та скасовує вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Волинській від 08.08.2019 року №Ф- у розмірі 78 000,93 грн.

На вказану суму 78 000,93 грн. також протиправно нарахована штрафна санкція у розмірі 20 %, а саме 24 723,43 грн. Таким чином, суд визнає протиправним і скасовує рішення Головного управління ДПС у Волинській про застосування штрафних санкцій від 08.08.2019 року №.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій знайшли своє документальне підтвердження під час судового розгляду справи та є такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на вищевикладене, зважаючи на частину 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у Волинській області не доведено правомірності своїх дій при винесенні оскаржуваної вимоги та рішення.

Таким чином, вимога про сплату боргу від 08.08.2019 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.08.2019 року №, прийняті ГУ ДПС у Волинській області не на підставі, що визначені Конституцією та законами України, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1 706,77 грн., сплачений відповідно до квитанції від 20.12.2019 року.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу від 08.08.2019 року №Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій від 08.08.2019 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 706,77 грн. (одна тисяча сімсот шість гривень 34 копійок).

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44106679).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 13.09.2021 року.