Справа № 360/2089/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року справа №360/2089/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року (повне судове рішення склаено 02 червня 2021 року в м. Сєвєродонецьку) у справі № 360/2089/21 (суддя в І інстанції С.В. Борзаниця) за позовом ОСОБА_1 до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області про визнання рішень протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області, відповідно до якого просила:

- визнати протиправним рішення № 4/106 четвертої сесії Троїцької селищної ради 8 скликання від 23.02.2021, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0028, у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, у межах населеного пункту з місцем розташування: АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним рішення № 62/71 шістдесят другої сесії Троїцької селищної ради 7 скликання від 21.10.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0028, у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, у межах населеного пункту з місцем розташування: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Троїцьку селищну раду Троїцького району Луганської області прийняти у встановлений законом спосіб рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0028, у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, у межах населеного пункту з місцем розташування: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням 17 позачергової сесії VII скликання Багачанської сільської раді Троїцького району Луганської області від 09.12.2016 № 17/5 Позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться в межах АДРЕСА_1 . Розробка проекту була замовлена ФОП ОСОБА_2 , який його і виготовив у відповідності до чинного законодавства України.

12.01.2021 Позивачем було подано до Троїцької селищної ради заяву з проханням прийняти відповідне рішення про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

23.02.2021 четверта сесія VIII скликання Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області рішенням № 4/106 Позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,00 га, кадастровий номер :05:001:0028, без зазначення у резолютивній частині рішення про будь-які причини такої відмови, лише вказавши в описовій частині рішення: «Беручи до уваги рішення 3 сесії 8 скликання Троїцької селищної ради № 3/108 від 26.01.2021 про тимчасову заборону передачі земельних ділянок в межах населених пунктів Троїцької селищної ради, яким введена тимчасова заборона на передачу у власність земельних ділянок в межах населених пунктів Троїцької селищної ради, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за розробленими проектами землеустрою, у зв`язку з відсутністю затвердженої містобудівної документації по населених пунктах Троїцької селищної ради, враховуючи рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, містобудування та охорони навколишнього середовища».

Рішенням № 62/71 від 21.10.2020 Позивачу було також відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 2,00 га, кадастровий номер :05:001:0028 без зазначення у резолютивній частині рішення про будь які причини такої відмови, лише вказавши в описовій частині рішення «враховуючи ч. 2 ст.186 ЗК України, де є обов`язковість погодження структурним підрозділом районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту».

Позивачка вважає, що такими рішенням їй фактично відмолено у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення та передачі у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення четвертої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання від 23.02.2021 № 4/106 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відмовлено про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:001:0028, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Троїцьку селищну раду Троїцького району Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2021 про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:001:0028, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним рішення шістдесят другої сесії Троїцької селищної ради сьомого скликання від 21.10.2020 № 62/71 «Про розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відмовлено у передачі земельної ділянки у власність ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:001:0028, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З таким судовим рішенням не погодились обидві сторони, подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги навів практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву. Стверджував про порушення його прав рішенням Троїцької селищної ради сьомого скликання від 21.10.2020 № 62/71. Зауважував, що задовольнивши у відповідній частині позов, місцевий суд не застосував ефективний спосіб захисту його прав.

Відповідач, в свою чергу, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу, зазначав, що проекти рішень № 62/71 та № 4/106 були предметом розгляду постійної комісії з питань земельних відносин, містобудування та охорони навколишнього середовища як сьомого так і восьмого скликання і на розгляд ради винесені проекти рекомендовані комісією, що є в межах повноважень цієї комісії відповідно до закону.

За пропозицією постійної комісії з питань земельних відносин, містобудування та охорони навколишнього середовища, з метою ефективного та раціонального використання майна територіальної громади Троїцької селищної ради та комплексного вирішення майнових та містобудівних проблем, 26 січня 2021 року Троїцькою селищною радою прийнято рішення № 3/108 «Про тимчасову заборону передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів Троїцької селищної ради», яким тимчасово заборонена передача земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в межах населених пунктів Троїцької селищної ради на забудованих землях, пасовищах та сінокосах. При наданні рекомендацій комісія брала до уваги Проекти роздержавлення та приватизації земель колишніх колективних сільськогосподарських підприємств Троїцького району, у яких зазначено, що присадибні землі можуть передаватися у приватну власність, а землі загального користування населених пунктів (площі, вулиці, дороги, рілля, пасовища, сінокоси, парки, ліса, кладовищ, місця утилізації відходів), а також землі, які передані для розміщення будівель державної влади не можуть передаватися в приватну власність та у зв`язку з відсутністю затвердженої містобудівної документації по населених пунктах Троїцької селищної ради, у зв`язку з чим Троїцька селищна рада вирішила:

1. Ввести тимчасову заборону на надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в межах населених пунктів Троїцької селищної ради на термін проведення інвентаризації земель Троїцької селищної ради.

2. Ввести тимчасову заборону на передачу у власність земельних ділянок в межах населених пунктів Троїцької селищної ради за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за розробленими проектами землеустрою (копія рішення і протоколу комісії та сесії додається).

Стаття 144 Конституції України передбачає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Отже, рішення №3/108 від 26.01.2021 року є обов`язковим до виконання на території Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області.

Отже, вищезазначені рішення № 62/71 та № 4/106 законні, тому що прийняті відповідно до вимог чинного законодавства на підставі Конституції, законів України та нормативно-правових актів селищної ради.

В своєму позові позивач звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні №4/106 міститься пропозиція про передачу землі в оренду. Так, дійсно така пропозиція зроблена на підставі висновків рекомендації постійної комісії ради (витяг з протоколу додається), тому що укладений договір оренди на земельну ділянку, що знаходиться в межах населеного пункту, в разі виділення цієї ділянки, під громадське пасовище або інших суспільних потреб може бути або припинений у зв`язку з закінченням його строку, або розірваний за згодою сторін, і надасть змогу використовувати її за призначенням, а право приватної власності на спірну земельну ділянку буде перешкодою, про що зазначалось на постійній комісії. Тому, враховуючи суспільні інтереси, комісією було надана така рекомендація, яка міститься в спірному рішенні.

Що стосується вимог позивача зобов`язати селищну раду затвердити проект землеустрою, то відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Оскільки в силу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України передбачений порядок затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність саме органами місцевого самоврядування, то Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області має виключну компетенцію у прийнятті рішення по вказаному питанню. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень селищної ради.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі позивача, задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (арк. спр. 44).

Рішенням 17 позачергової сесії VII скликання Багачанської сільської раді Троїцького району Луганської області від 09.12.2016 № 17/5 ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, що знаходиться в межах АДРЕСА_1 (арк. спр. 21-22).

За заявою позивача від 06.08.2020 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 , в межах с. Джерельне, контур № НОМЕР_1 , яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Багачанській сільській раді Троїцького району Луганської області (арк. спр. 9-19, 23-42).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.12.2020 № НВ-020 земельна ділянка кадастровий номер :05:001:0028 має цільове призначення 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, інформація про зареєстроване право у Державному земельному кадастрі відсутня (арк. спр. 45-46, 47-49).

05.10.2020 позивач звернулась до відповідача із заявою розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0028, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням шістдесят другої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання від 21.10.2020 № 62/71 «Про розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » позивачу відмовлено в передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, кадастровий номер :05:001:0028, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (арк. спр. 50, 66).

12.01.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням четвертої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання від 23.02.2021 № 4/106 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » позивачу відмовлено про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:001:0028, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та рекомендовано укласти договір оренди на дану земельну ділянку (арк. спр. 51, 68).

В обґрунтування рішення зазначено посилання на рішення третьої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання № 3/108 від 26.01.2021, яким введена тимчасова заборона на передачу у власність земельних ділянок в межах населених пунктів Троїцької селищної ради за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства за розробленими проектами землеустрою, у зв`язку з відсутністю затвердженої містобудівної документації по населених пунктах Троїцької селищної ради, враховуючи рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, містобудування та охорони навколишнього середовища.

Згідно з рішенням третьої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання від 26.01.2021 № 3/108, беручи до уваги Проекти роздержавлення та приватизації земель колишніх колективних сільськогосподарських підприємств Троїцького району, у яких зазначено, що присадибні землі можуть передаватися у приватну власність, а землі загального користування населених пунктів (площі, вулиці, дороги, рілля, пасовища, сінокоси, парки, ліса, кладовищ, місця утилізації відходів), а також землі, які передані для розміщення будівель державної влади не можуть передаватися в приватну власність та у зв`язку з відсутністю затвердженої містобудівної документації по населених пунктах Троїцької селищної ради, введено тимчасову заборону на надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в межах населених пунктів Троїцької селищної ради на термін інвентаризації земель Троїцьеої селищної ради (арк. спр. 67).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (по тексту - ЗК України).

Згідно з частинами першою-третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара (пункт «б» частини першої).

Підставою для набуття права на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Як вже зазначалось раніше, стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно з частинами шостою, сьомою, восьмою та дев`ятою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації

З аналізу наведеної норми слідує, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, та підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Вказаний перелік підстав для відмови є вичерпним.

Як установлено судом, рішенням Троїцької селищної ради від 23.02.2021 № 4/106 відмовлено ОСОБА_1 у передачі у власність земельної ділянки (затвердженні проєкту землеустрою) у зв`язку з прийняттям Троїцькою селищною радою рішення від 26.01.2021 № 3/108, яким введена тимчасова заборона на передачу у власність земельних ділянок в межах населених пунктів Троїцької селищної ради у зв`язку з відсутністю затвердженої містобудівної документації.

Отже, спірне рішення прийнято з підстав, не визначених у статті 186-1 Земельного кодексу України, тобто з порушенням вимог чинного законодавства.

Так, дійсно, положення частини третьої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачають, що передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;

план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель";

детальний план території.

Обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки:

розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку);

буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених абзацами сьомим - дванадцятим цієї частини, за відсутності принаймні одного виду містобудівної документації, визначеного абзацами другим - п`ятим цієї частини, не допускається, якщо земельна ділянка:

розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення);

віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земельних ділянок для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Колегія суддів звертає увагу, що такі обмеження поширюються як на випадки передачі у власність, так і в користування. В той же час, оскаржуваним рішенням відповідача позивачу запропоновано звернутись за отриманням земельної ділянки в оренду, що суперечить нормі закону, на яку посилається відповідач.

Взагалі-то, посилання відповідача в спірному рішенні на відсутність містобудівної документації є необгрунтованим, оскільки вказаною нормою передбачена заборона передачі земельних ділянок для містобудівних потреб, тоді як в даному випадку проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачці розроблений з урахуванням її сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства, та не передбачає ніякої містобудівної потреби.

Суд першої інстанції також правильно не надавав оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві, про те, що при виготовленні проєкту землеустрою спірна ділянка визначена на присадибних землях, виходить за межі «Червоної лінії», тобто позивачкою порушено вимоги Закону України «Про містобудівну діяльність», оскільки зазначені обставини не були визначені в якості підстав для відмови в затвердженні проєкту землеустрою. Більш того, доказів таким твердженням відповідачем не надано.

Не можна визнати обгрунтованими доводи про те, що Проекти роздержавлення та приватизації земель колишніх колективних сільськогосподарських підприємств Троїцького району передбачають, що присадибні землі можуть передаватися у приватну власність, а землі загального користування населених пунктів (площі, вулиці, дороги, рілля, пасовища, сінокоси, парки, ліса, кладовищ, місця утилізації відходів) не можуть передаватися в приватну власність.

Так, наданий відповідачем проект такої заборони не містить. Не містить такої заборони щодо пасовищ і Земельне законодавство.

Не заслуговують на увагу також посилання в апеляційній скарзі на те, що 26 січня 2021 року Троїцькою селищною радою прийнято рішення № 3/108 «Про тимчасову заборону передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах населених пунктів Троїцької селищної ради», яким тимчасово заборонена передача земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в межах населених пунктів Троїцької селищної ради на забудованих землях, пасовищах та сінокосах, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування суперечуить акту вищої юридичної сили, а саме закону: Земельному кодексу України, який передбачає право на отримання земельної ділянки у власність та не містить заборони такої передачі у випадках, наведених відповідачем.

Положеннями частини третьої статті 7 КАС України прямо визначено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 186-1 Земельного кодексу України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»;

надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

За таких обставин рішення відповідача є протиправним та належить до скасування. В свою чергу, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним рішення шістдесят другої сесії Троїцької селищної ради сьомого скликання від 21.10.2020 № 62/71 «Про розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відмовлено у передачі земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:001:0028, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції вирішив, що така вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки рішення № 62/71 шістдесят другої сесії Троїцької селищної ради сьомого скликання від 21.10.2020 вичерпало свою дію в часі та зовсім не враховувалось при прийнятті рішення четвертої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання від 23.02.2021 № 4/106, а спірним рішенням є рішення четвертої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання від 23.02.2021 № 4/106.

З таким висновком місцевого суду не може погодитись судова колегія, з наступних підстав.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що спірними (оскаржуваними позивачем) є не лише рішення четвертої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання від 23.02.2021 № 4/106, а й рішення шістдесят другої сесії Троїцької селищної ради сьомого скликання від 21.10.2020 № 62/71, яким ОСОБА_1 відмовлено у передачі земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства. При цьому не вмотивованим є висновок суду першої інстанції про те, що воно вичерпало свою дію в часі. Отже, правомірності цього рішення органу місцевого самоврядування слід було надати правову оцінку, що виправляється апеляційним судом.

Так, рішення шістдесят другої сесії Троїцької селищної ради сьомого скликання від 21.10.2020 № 62/71 вмотивовано наступним: «враховуючи ч. 2 ст.186 ЗК України, де є обов`язковість погодження структурним підрозділом районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо земельна ділянка розташована в межах населеного пункту».

В той же час, відповідним проектом землеустрою не передбачено будівництво, тому він не підлягає погодженню структурним підрозділом районної державної адміністрації у сфері містобудування та архітектури, про що зазначено у листі відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства, економічного розвитку та інфраструктури Троїцької районної державної адміністрації Луганської області від 15.12.2020 № 131 (а.с.43).

Отже, вказане рішення органу місцевого самоврядування також є протиправним, тому підлягає скасуванню.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції зазначив настуупне.

Відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За своїм змістом дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни може, має право, за власної ініціативи, дбає, забезпечує, веде діяльність, встановлює, визначає, на свій розсуд. Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

На законодавчому рівні поняття дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України передбачений порядок прийняття про погодження дозволу надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, суд вважає, що Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області має виключну компетенцію у прийнятті рішення по вказаному питанню. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень селищної ради.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням встановлених порушень, допущених відповідачем при прийнятті рішення четвертої сесії Троїцької селищної ради восьмого скликання від 23.02.2021 № 4/104, виключної компетенції відповідача у прийнятті рішення з питання передачі у власність земельної ділянки позивачці для ведення особистого селянського господарства, з метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, шляхом зобов`язання Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2021 про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :05:001:0028, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, враховуючи дискреційні повноваження відповідача щодо розгляду заяви позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Тому в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись, з огляду на наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На переконання суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За унормуванням п. 4 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформульованій у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 591/5935/17 .

З урахуванням наведеного, оскільки позивачем у відповідності до вимог статті 118 Земельного кодексу України повністю виконано всі вимоги діючого законодавства щодо отримання безоплатно земельну ділянку у власність, питання про надання позивачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства вирішується відповідачем тривалий час з повторною необгрунтованою відмовою особі в реалізації її прав, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що належним засобом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача прийняти у встановлений законом спосіб рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0028, у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, у межах населеного пункту з місцем розташування: АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив часткове порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду частковому скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання апеляційної скарги (яка задовольняється апеляційним судом) сплачено судовий збір у розмірі 1362,00 грн (а.с.139).

Отже, на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в сумі 1362,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством взагалі відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі № 360/2089/21 скасувати в частині відмови в задовленні позовних вимог.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області про визнання рішень протиправним, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю,

в зв`язку з чим абзац шостий резолютивної частини рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі № 360/2089/21 виключити,

а абзаци третій і четвертий викласти в наступній редакції:

«Визнати протиправним рішення № 62/71 шістдесят другої сесії Троїцької селищної ради 7 скликання від 21.10.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0028, у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, у межах населеного пункту з місцем розташування: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Троїцьку селищну раду Троїцького району Луганської області прийняти у встановлений законом спосіб рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0028, у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, у межах населеного пункту з місцем розташування: АДРЕСА_1 .».

В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року у справі № 360/2089/21 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області (код ЄДР: 04335772, місцезнаходження: 92100, Луганська область, Троїцький район, смт. Троїцьке, вул. Центральна, буд. 69) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1362,00 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні 00 коп.

Повне судове рішення 14 вересня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук