Справа № 760/6719/17
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/6719/17 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з включенням до грошового забезпечення 60% щомісячної додаткової грошової допомоги згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців збройних Сил України, Державної прикордонної служби та внутрішніх військ міністерства внутрішніх справ» (далі постанова №889), з урахуванням виплаченої суми.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправною відмовою відповідача у не включені щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховано одноразову грошову допомогу у разі звільнення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 511 має тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, а тому вона не може бути підставою для перерахунку грошової допомоги при звільненні позивачу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Міністерства оборони України від 23.08.2016 №792 (по особовому складу) згідно з частиною шостою статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, підполковника запасу ОСОБА_1 , начальника управління з вирішення соціальних питань Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України (далі ЗСУ), звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я). Вислуга років у ЗСУ: календарна 30 років 09 місяців.

Наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ від 23.09.2016 №233 позивача виключено із списків особового складу вказаного управління і направлено для зарахування на облік до Шевченківського районного у місті Києві військового комісаріату.

Як зазначено позивачем, при звільнені з військової служби у запас йому виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування 60% щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка передбачена постановою №889.

У зв`язку з цим, представником позивача до відповідача направлено запит, в якому останній просив роз`яснити з яких підстав до суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, які враховуються під час обчислення пенсії, підполковнику не включено розмір щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка передбачена постановою №889.

Листом від 10.11.2016 №248/3/8/618 відповідач повідомив позивача, що відповідно до пункту 8 Інструкції № 595 винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо невключення до складу грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував у період служби та з якої сплачувались страхові внески, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що частиною четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем. Тому, при визначенні розміру грошового забезпечення повинен застосуватися саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону. З огляду на вказані норми законодавства та сталу правову позицію викладену Верховного Суду, та висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 06.02.2019 по справі №522/2738/17, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки останні 24 місяці перед звільненням позивача додаткова грошова винагорода, передбачена постановою №889, нараховувалась і виплачувалась йому щомісяця, що не заперечувалося та не спростовувалося відповідачем, підстави вважати таку винагороду одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення відсутні.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У силу вимог частини першої статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону №2011-XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Крім того, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з п.38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Так, підпунктом 2 пункту 1 Постанови №889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 01 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно із пунктом 2 Постанови №889, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.

Приписи Постанови №889 встановлюють, що виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів.

Наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», затверджено відповідну Інструкцію, положення якої стали застосовуватися з 01.10.2010, згідно якої встановлено умови та порядок виплати особам офіцерського складу винагороди, визначено перелік військовослужбовців, яким вона виплачується, регламентовано повноваження командира (начальника) військової частини (організації, установи) щодо підстав та розміру її виплати.

Апелянт, обґрунтовуючи правомірність відмови позивачу у включенні до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні розміру щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України посилається на пункт 8 Інструкції №595.

Водночас, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17.

Так, у постанові від 06 лютого 2019 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Так, згідно довідок Департаменту фінансів Міністерства оборони України про додаткові види грошового забезпечення, індексація з грошового забезпечення та інші виплати за період вересень 2014 року по 31 серпень 2016 року, позивач останні 24 місяці перед звільненням отримував додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця. (а.с.10-14)

Така ж інформація міститься і у грошовому атестаті позивача від 26 вересня 2016 року, за яким вбачається факт нарахування та виплати позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди. (а.с.9).

Таким чином, відсутні підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення.

Вказане спростовує доводи апелянта щодо визнання щомісячної додаткової грошової винагороди періодичною виплатою.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 16 травня 2019 у справі № 826/11679/17, від 31 липня 2019 у справі №826/3398/17, від 08 серпня 2019 у справі №802/955/17-а, від 24 березня 2020 у справі № 810/2734/17, від 10 липня 2020 у справі №760/8406/16-а від 30 квітня 2021 року у справі №620/561/20.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає протиправним невключення до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена Постановою № 889.

Колегія суддів визнає необґрунтованим посилання відповідача на правові висновки Верховного суду України викладені у постановах від 15.10.2013 у справі № 21-368а13 та від 03.03.2015 у справі №21-32а15, оскільки за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України.

Така правова позиція уже була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.05.2019 по справі № 826/11679/17 та від 31.07.2019 № 826/3398/17.

Приписами статей 9, 77 КАС України врегульовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено суду правомірності своїх дій.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.В. Федотов