Справа № 200/9635/21
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 р. Справа№200/9635/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобов`язання повторно розглянути запит на отримання публічної інформації,

В С Т А Н О В И В:

30.07.2021 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства юстиції України (далі відповідач) про визнання дій протиправними, зобов`язання повторно розглянути запит на отримання публічної інформації.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив наступне.

24 лютого 2021 року він звернувся до Міністерства юстиції України з письмовим запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати накази Міністерства юстиції України, видані за підписом Міністра юстиції України Малюськи Д.Л. у вересні 2020 року «Про відмову у задоволенні скарги» відповідно до пункту 8 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

01 березня 2021 року відповідач повідомив позивача про продовження строку розгляду запиту на 20 робочих днів. Листом відповіддю № 12062/ПІ-Т-821/33.3 від 19 березня 2021 року, який надійшов на електронну пошту позивача 19 березня 2021 року, за підписом заступника Міністра з питань державної реєстрації Ольги Оніщук позивачу було відмовлено у наданні наказів Міністерства юстиції України, виданих за підписом Міністра юстиції України Малюськи Д.Л. у вересні 2020 року «Про відмову у задоволенні скарги» відповідно до пункту 8 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв`язку з тим, що не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію або провести додатковий змістовний аналіз чи іншу аналітичну роботу. Повідомлялось, що копії рішень Мін`юсту та копії висновків Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України оприлюднюються у рубриці «Колегія з розгляду скарг у сфері державної реєстрації», за посиланнями з офіційного сайту Мін`юсту. Крім того, повідомлялось, що у зв`язку з відсутністю відповідних параметрів пошуку, відсутня можливість надати запитувану інформацію, щодо кількості наказів «Про відмову у задоволенні скарги» відповідно до пункту 8 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» протягом серпня 2020 року - січня 2021 року за підписом Міністра юстиції України, оскільки це вимагає створення нової інформації та потребує аналітичної роботи, а також, що листи Міністерства юстиції України не встановлюють норм права, а мають інформаційний характер.

Позивач вважає таку відповідь протиправною та просить суд:

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, що виявилися у відмові надати йому публічну інформацію відповідно до запиту на отримання публічної інформації № 24/02-06 від 24 лютого 2021 року,

- зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації № 24/02-06 від 24 лютого 2021 року, з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, згідно якого позивач просив надати саме копії документів, а не інформації, що не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації». Запитувана інформація не підпадала під критерії публічності, тому що для її підготовки було необхідно провести збір, додатковий змістовний аналіз чи іншу аналітичну роботу, а Закон України «Про доступ до публічної інформації» не зобов`язує розпорядника спеціально створювати чи збирати ті чи інші відомості у відповідь на запит. Наголошують на правомірності дій Мін`юсту під час розгляду запиту позивача на отримання публічної інформації від 24.02.2021 № 24/02-06.

31 серпня 2021 року судом отримано від представника позивача відповідь на відзив, в якій він не погоджується з доводами відповідача та просить позовні вимоги задовольнити.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 7 серпня 1996 року Сов`янським МВ УМВС України в Донецькій області.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 24.02.2021 надіслав засобами електронної пошти до Міністерства юстиції України запит на отримання публічної інформації № 24/02-06, в якому просив надати накази Міністерства юстиції України, видані за підписом Міністра юстиції України Малюськи Д.Л. у вересні 2020 року «Про відмову у задоволенні скарги» відповідно до пункту 8 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідь заявник просив надати у визначений законом термін електронною поштою, у паперовій копії оригіналу електронного документу.

Листом від 01.03.2021 за № 8856/ПІ-Т-822/33.3 відповідач повідомив позивача про продовження строку розгляду запиту на 20 робочих днів, у зв`язку з тим, що запит потребує пошуку інформації серед значної кількості даних.

19.03.2021 Міністерством юстиції України позивачу надана відповідь на запит, оформлена листом №12062/ПІ-Т/821/33.3 за підписом заступника Міністра з питань державної реєстрації Ольги Оніщук.

У вказаному листі відповідач повідомив про те, що у випадку, коли розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту.

Також у відповіді зазначено, що .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд входить з наступного.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулюються Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII.

За визначеннями, наведеними в статті 1 цього Закону, документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про інформацію", право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

В свою чергу, порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, врегульовано Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI.

Визначення поняття "публічна інформація" наведено у статті 1 цього Закону. Так, відповідно до частини першої цієї статті публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За цим визначенням, можна виокремити такі ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб`єктом владних повноважень не під час виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Частина 1 статті 19 цього ж Закону також визначає, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

При цьому, за визначенням, закріпленим у статті 1 цього ж Закону N 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Так, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга). Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (частина третя вказаної статті) та має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (частина п`ята).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 14 Закону N 2939-VI, розпорядники інформації зобов`язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.

Згідно з частиною першою статті 22 зазначеного Закону N 2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту лише у випадках, вичерпний перелік яких визначено цим же Законом.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

У частині другій цієї статті зазначено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений (ч. 7 статті 6 Закону N 2939-VI).

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що, відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону, до службової може належати така інформація, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону. Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі (частини друга, третя статті 9 Закону № 2939-VII).

Наказом Міністерства юстиції України від 14.04.2017 № 1277/5 затверджено перелік відомостей, що становлять службову інформацію в Міністерстві юстиції України.

Відповідачем не доведено, що запитувані документи відносяться до вказаного переліку.

Відповідачами також не доведено, що запитувана позивачем інформація відноситься до конфіденційної чи таємної.

Суд відхиляє наведені відповідачем заперечення щодо неможливості надання ОСОБА_1 запитуваних останнім наказів, обумовленої необхідністю додатково обробити значну кількість документів для виокремлення наказів «Про відмову у задоволенні скарги», оскільки в п. 1 Постанови Пленум Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 №10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).

Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.

Велика палата Європейського суду з прав людини у рішенні від 8 листопада 2016 року у справі "Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary" (заява № 18030/11) вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати у кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин. Для цього, серед критеріїв, має бути оцінено чи є інформація готовою та доступною. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання та обробки даних.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що така інформація не узагальнена, а тому не відповідає критеріям відображеності та задокументованості, оскільки, якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям відображеності та задокументованості і є публічною.

Суд вважає, що зібрання такої інформації за один місяць не містить значних інтелектуальних зусиль. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на аналогічні запити, які було подано позивачем, була надана відповідь від 16 червня 2021 року з наданням запитуваних документів.

Безпідставними є також доводи відповідача, що позивач просив надати саме копії документів, а не інформації, що не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки саме поняття публічної інформації - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ст. 1 Закону).

Таким чином, судом встановлено, що Міністерство юстиції України не зазначило жодного обґрунтування підстави для відмови у наданні запитуваної інформації позивачу, що свідчить про те, що не було здійснено належного розгляду запиту позивача про надання інформації від 24.02.2021 по суті.

Отже позовна вимога про визнання протиправними дій Міністерства юстиції України, що виявилися у відмові надати йому публічну інформацію відповідно до запиту на отримання публічної інформації № 24/02-06 від 24 лютого 2021 року, підлягає задоволенню.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначив, що ефективний спосіб захисту повинен бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд суб`єкта владних повноважень дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (Рішення у справі Гурепка проти України від 06.09.2005) і такий спосіб захист повинен існувати незалежно від форми його вираження у правовій системі тієї чи іншої країни (Рішення у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства від 15.11.1996). Ефективний спосіб захисту повинен запобігати виникненню або продовженню порушенню чи надати належне відшкодування порушенню, що мало місце (Рішення у справі Кудла проти Польщі від 26.10.2000).

Задоволення позовних вимог в частині зобов`язання повторно розглянути запит позивача, з урахуванням висновків суду, що викладені у цьому судовому рішенні, є достатнім та належним способом захисту порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно із ч. 2 ст 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263 цього Кодексу (оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію).

Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, судовий збір у розмірі 908 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, в позовній заяві також заявлено, про те, що додаткові докази щодо остаточного розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (зокрема, акти виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом) будуть надані до суду в порядку, визначеному вимогами ч. 7 ст. 139 КАС України.

Питання стосовно розподілу інших судових витрат буде вирішено відповідно до ч.7 ст.139, ст.143 КАС України після ухвалення рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, 13, ідентифікаційний код юридичної особи в ) про визнання дій протиправними, зобов`язання повторно розглянути запит на отримання публічної інформації задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 публічну інформацію відповідно до його запиту на отримання публічної інформації № 24/02-06 від 24 лютого 2021 року.

Зобов`язати Міністерство юстиції України повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації № 24/02-06 від 24 лютого 2021 року, з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання повторно розглянути запит.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.В. Череповський