Справа № 120/6171/21-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 вересня 2021 р. Справа № 120/6171/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що під час ознайомлення з матеріалами адміністративної справи №120/6898/20-а йому стало відомо про винесені ГУ ДФС у Вінницькій області податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018 № та №, за якими позивачеві нараховано до сплати податок на доходи з фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 81745,28 грн, та військовий збір в сумі 6812,11 грн. Позивач з такими рішеннями відповідача не погоджується, вважає їх протиправними, та зазначає, що між ним (позивачем) та Акціонерним товариством "ОТП Банк" був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав від банку в кредит кошти в сумі 25000 доларів США. В подальшому між банком і позивачем було укладено Договір про внесення змін та доповнень №2 (про прощення боргу) до кредитного, за яким сторонами домовлено, що за умовою погашення кредиту у розмірі 7800 доларів США, банк простить залишок кредиту. В цей же день позивачем сплачено зазначену суму боргу. Позивач вважає, що курсова різниця, яка виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. Поряд із цим, позивач вказує на те, що не є додатковим благом прощення боргу по валютному кредиту, якщо його сума не перевищує курсову різницю. Таким чином, оскільки прощена сума кредитором є меншою, ніж різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року, то відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі - ПК України) не вважається додатками благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного оподатковуваного доходу.

Відповідно до вимог частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою від 18.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

06.07.2021 на адресу суду від ГУ ДПС у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю. Свою позицію мотивує тим, що контролюючий орган провів документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності позивача за період з 01.01.2017 по 31.12.2017. За результатами перевірки відповідачем встановив, що в порушення пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України ОСОБА_1 не подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, не відобразив дохід, отриманий як додаткове благо в сумі 333671,40 грн та не сплатив податок з такого доходу, а саме ПДФО на загальну суму 60060,85 грн та військовий збір на загальну суму 5005,07 грн. Відтак, ГУ ДПС у Вінницькій області вважає, що податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018 прийняті відповідно до чинного законодавства та не підлягають скасуванню.

Інших заяв по суті справи подано не було.

Ухвалою від 02.07.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив, що 10.12.2007 між позивачем та Акціонерним товариством "ОТП БАН" був укладений кредитний договір №ML-B00/115/2007, відповідно до умов якого позивач отримав від банку в кредит кошти в сумі 25000 дол. США строком до 08.12.2031 зі сплатою процентів за користування кредитом на цей період за формулою FIDR 3,99%

25.04.2017 між банком та позивачем (Позичальником) було укладено Договір про внесення змін та доповнень №2 (про прощення боргу) до кредитного договору №ML-B00/115/2007 від 10.12.2017. Вказаним договором сторони зазначили, що позивач (позичальник) зобов`язується погасити боргові зобов`язання в строк до 25.04.2017 в розмірі 7800 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ станом на вказану дату складає 208054,84 грн), тоді як банк здійснює анулювання (прощення боргу в розмірі 14912,85 доларів США (в еквіваленті по курсу на вказану дату становить 397780,84 грн). Дана сума прощенного боргу складається з суми кредиту (суми основного боргу) в розмірі 12509,38 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ на день укладання додаткової угоди складає 333671,41 грн та процентів в розмірі 2403,47 дол. США, що еквівалентно на цю дату 64109,43 грн.

25.04.2017 на виконання зазначених домовленостей позивачем було сплачено банку 7800 доларів США (в еквіваленті - 208054,84 грн)

15.08.2018 ГУ ДФС у Вінницькій області, правонаступником якого є ГУ ДПС у Вінницькій області, було направлено запит до АТ "ОТП БАНК" з метою підтвердження доходу позивача за ознакою "126" як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого кредитором за його самостійним рішенням.

У відповідь на вказаний запит АТ "ОТП БАНК" (далі також банк) надало відповідь від 05.10.2018 № 01-05-2-19-6/6580 про те, що банк підтверджує інформацію, надану у податковому розрахунку за формою 1-ДФ про дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), встановленого пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 с. 164 ПК України та у вигляді процентів комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку податкової давності.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 19.10.2018 №6625 призначено провести документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 з 27.11.2018 тривалістю 5 робочих днів за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 щодо своєчасності, достовірності та повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідносинах з АТ "ОТП БАНК".

У період часу з 27.11.2018 по 03.12.2018, відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.2 п. 78.1, п.78.4 ст. 78, п. 79.1, ст. 79, ст. 82 ПК України, на підставі наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 19.10.2020 № 6625, посадовими особами ГУ ДПС у Вінницькій області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017. За результатом перевірки складений акт від 10.12.2018 №6041/13/ НОМЕР_1 , згідно з висновками якого встановлено порушення платником податків вимог, зокрема:

пп. 16.1.3, п.16, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 "в" ст. 176, п. 179.1 ст. 179 ПК України, в результаті неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2017 рік.

пп. "д" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.4.5 п.168.4 ст.168, п.179.7 ст. 179 ПК України, в результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб на суму 60060,85 грн;

пп. 1.2, 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, в результаті чого визначено суму військового збору у сумі 5005,07 грн.

Вказані висновки обґрунтовані тим, відповідно до відомостей з ЦБД ДРФО фізична особа - платник податків ОСОБА_1 у 2017 році мав взаємовідносин з АТ "ОТП БАНК", від якого отримав дохід як додаткове благо, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу. В порушення пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України ОСОБА_1 не подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, не відобразив дохід, отриманий як додаткове благо в сумі 333671,40 грн, та не платив податок з такого доходу в розмірі 60060,85 грн. Крім того, платником податків не задекларовано та не сплачено податкове зобов`язання з військового збору у розмірі 5005,07 грн. На підставі вказаного акта перевірки контролюючим органом відносно позивача ОСОБА_1 прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018:

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 75076,06 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 60060,85 грн, за штрафними санкціями - 15015,21 грн;

№, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 6256,34 грн, з яких за податковими зобов`язаннями - 5005,07 грн, за штрафними санкціями - 1251,27 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Обов`язок сплати податків платником передбачений також підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, відповідно до якого, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункту14.1 статті 14 ПК України).

Згідно із п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

За приписами п. 38.1 ст. 38 цього Кодексу, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 20 ПК України передбачено, що контролюючи органи мають право: визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків; застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (п.п. 20.1.18 та 20.1.19 пункту 20.1); звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (п.п. 20.1.34. п. 20.1).

Згідно із пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Положеннями підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України визначено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Відповідно до підпункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Абзацом 4 підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України унормовано, що документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

За приписами пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п.п. 79.1, 79.2 статті 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Надаючи оцінку правомірності віднесення відповідачем суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу ОСОБА_1 як додаткового блага на підставі абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, суд виходив з такого.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1. статті 14 ПК України (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК України.

За змістом абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань".

Відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

При цьому, для правовідносин, що виникають у сфері справляння податків, не має правового значення те, яким чином кредитор обліковував відповідну суму прощеного боргу у своєму бухгалтерському обліку, а кваліфікація таким кредитором прощеного боргу позичальника його оподатковуваним доходом та надання до фіскальної служби відповідного податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, не впливає на податкові зобов`язання позивача.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено у постановах від 15.05.2018 у справі № 821/1594/17), від 19.07.2019 у справі №826/4240/18, від 04.06.2020 у справі від 826/7305/17, від 18.01.2021 у справі № 120/395/19-а, від якого суд не вважає за потрібне відступати.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження судом характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Відповідно до договору від 25.04.2017 про внесення змін та доповнень № 2 (про прощення бору) до кредитного договору №ML-В00/115/2007 від 10.12.2007 сторони ( ОСОБА_1 як позичальник та АТ "ОТП БАНК" як банк) домовилися внести зміни та доповнення до кредитного договору такого змісту: позичальник зобов`язується погасити боргові зобов`язання у термін до 25.04.2007 в розмірі 78000 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення цього договору складає 208054,84 грн. За умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та пп. 1.1 додаткового договору, позичальник вважається таким. що погасив свої боргові зобов`язання перед банком в повному обсязі і банк, керуючись ст. 605 Цивільного кодексу України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 14912,85 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення додаткового договору становить 397780,84 грн (сума прощеного боргу), що складається з суми кредиту (основної суми боргу) в розмірі 12509,38 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення додаткового договору складає 3336711,41 грн; процентів у розмірі 2403,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на день укладення додаткового договору складає 64109,43 грн.

Таким чином, при анулюванні (прощенні) позивачу суми боргу за кредитом були дотримані умови для застосування преференцій щодо сплати податку на доходи фізичних осіб. Зокрема, відбулась зміна валюти зобов`язання на гривню.

Сума курсової різниці, яка згідно із приписами пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України дорівнює різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеній за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним кусом НБУ станом на 1 січня 2014 року, обраховується таким чином: 333671,41 (еквівалент основної суми боргу позивача у розмірі 12509,38 дол. США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання за кредитом) мінус 99991,47 грн. (еквівалент основної суми боргу позивача у розмірі 12509,38 дол. США, визначений у гривні за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року (7,993 грн. за 1 дол. США) та становить 233679,94 грн.

Відтак, додатковим благом є різниця між прощеним боргом (анульованою) сумою боргу 333671,41 грн. та сумою курсової різниці 233679,94 грн, що відповідно становить 99991,47 грн.

Поряд із цим, до складу загального річного оподатковуваного доходу позивача було включено всю суму прощеного боргу, в тому числі суми різниці, що відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України не вважається додатковим благом.

Відтак, суми грошових зобов`язань ОСОБА_1 з ПДФО та військового збору були визначені помилково та істотно завищені.

Суд зазначає, що саме ГУ ДПС у Вінницькій області здійснює податковий контроль і саме на нього як контролюючий орган державою покладено функції щодо здійснення контролю за правильністю нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів. З цією метою відповідач наділений повноваженнями, які дають йому змогу в повному обсязі забезпечувати здійснення податкового контролю та вживати усіх необхідних для цього заходів. Відтак, на думку суду, саме ГУ ДПС у Вінницькій області зобов`язане перевірити правову природу прощеного (анульованого) ОСОБА_1 боргу за кредитним договором та визначити об`єкт оподаткування з урахуванням вимог пункту 8 підрозділу 1 розділу XX ПК України.

Відтак, податкові повідомлення-рішення від 29.12.2018 № та № є протиправними та підлягають скасуванню повністю як такі, що прийняті без дотримання вимог чинного законодавства України та порушують майнові права та інтереси позивача, що захищені ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані позивачем, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, з урахуванням вказаної норми КАС України, на користь ОСОБА_1 належить стягнути 908 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Стосовно стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, то суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Таким чином, витрати на правничу допомогу є судовими витратами у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 КАС України).

Отже, витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.

Приписами ч.7 ст.139 КАС України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В контексті відшкодування витрат на правничу допомогу у цій справі у розмірі 5000 грн, варто зауважити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на таку допомогу у конкретній адміністративній справі. При цьому про подання таких доказів після ухвалення рішення у справі стороною позивача не зазначено.

Відтак, суд дійшов висновку, що судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн не підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 132, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС у Вінницькій області від 29.12.2018 № та №.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (21000, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович