Справа № 640/16874/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Київ № 640/16874/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціональної поліції України (відповідач-1) Департаменту патрульної поліції (відповідач-2)
провизнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національної поліції України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПП НПУ від 16.05.2020 №918 «Про призначення та проведення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» в частині щодо старшого лейтенанта ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПП НПУ від 05.06.2020 №355 «Про застосування до працівників батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» в частині щодо притягнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ДПП НПУ від 23.06.2020 №439 о/с «Про особовий склад» в частині звільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 із служби в поліції;

- поновити старшого лейтенанта ОСОБА_1 на службі в поліції в ДПП НПУ на посаді інспектора взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції;

- стягнути з НПУ на користь старшого лейтенанта ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.06.2020 по день поновлення на посаді;

- стягнути з НПУ на користь старшого лейтенанта ОСОБА_1 5 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що службове розслідування щодо позивача призначено без наявних на те підстав, а відсторонення від виконання службових обов`язків позивача, як зазначено у позовній заяві, також відбулося безпідставно та свавільно. Натомість, за твердженням представника позивача, приймаючи рішення про застосування до позивача найсуворішого дисциплінарного стягнення не взято до уваги невелику тяжкість, якщо і вчиненого, дисциплінарного проступку, відсутність жодного умислу на його вчинення, провокативну поведінку пасажирів та водія зупиненого транспортного засобу; на відсутність негативних наслідків та відсутність будь-якої шкоди; не враховано особливості обстановки під час виниклого непорозуміння у вигляді специфіки карантинних заходів, що призвело у своїй сукупності до неправильних висновків та необґрунтованого застосування до позивача найсуворішої відповідальності.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Від представника відповідача-1 через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що у межах спірних правовідносин Національна поліція України не приймала до відношенню до позивача жодного рішення та не вчиняла дій чи бездіяльності, що виключає факт порушення Національною поліцією України прав та інтересів останнього.

З урахуванням викладеного, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва до участі у справі в якості відповідача-2 залучено Департамент патрульної поліції, якому встановлено строк для подання до суду відзиву.

Від представника відповідача-1 через канцелярію суду надійшов додатковий відзив, в якому останнім наголошено на правомірності оскаржуваних наказів, з огляду на те, що за результатами службового розслідування зроблено висновок про те, що з урахуванням суспільного резонансу, пов`язаного з неправомірністю дій, які підривають авторитет Національної поліції України та Департаменту патрульної поліції, а також прояв неповаги поліцейського, вчиненого відносно волонтерів, до ОСОБА_1 слід застосувати найсуворіший вид дисциплінарного стягнення. При цьому, вчинення вищевказаних дій поліцейським, у даному разі позивачем, унеможливило виконання ним посадових обов`язків, а тому рішення про його відсторонення повністю узгоджується з положеннями ст. 70 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Від представника відповідача-2 через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній також заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи про правомірність оскаржуваних наказів, у зв`язку з тим, що під час проведення службового розслідування вирішувалося питання щодо виду накладення дисциплінарного стягнення, а також враховувались всі фактичні дані, особа позивача, матеріали службового розслідування, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин при виборі найсуворішого стягнення. На додаток, представником відповідача-2 зауважено про відсутність доказів, якими би підтверджувався факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань.

13.10.2020 від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій останнім додатково наголошено на обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 , останнього наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 07.11.2015 №43 о/с прийнято на службу у поліцію.

Разом з тим, наказом Департаменту патрульної поліції від 16.05.2020 №918 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось у порушенні Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерством внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, що мало місце 16.05.2020, відповідно до абз. 2 п.п. 1 та 4 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, п.п. 2 та 3 розділу І, п. 1 розділу ІІ Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, ч.ч. 1-4 ст. 14, ч.ч. 1 та 2 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, наказано провести службове розслідування та, зокрема, відсторонено на час проведення службового розслідування інспектора взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 15.06.2020 №1144 продовжено строк проведення вказаного службового розслідування на один місяць.

За результатами службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни, у тому числі інспектором взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось у порушенні ним Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерством внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, складно висновок від 19.06.2020, який затверджено начальником Департаментом патрульної поліції полковником поліції Жуковим Є., в якому зазначено, що за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог п.п. 1-3 ч. 1 ст. 18 та ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 1, п.п. 1, 3, 6, 7 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18.12.2018 №1026, абз. 7-9 та 11 п. 1 розділу ІІ та п.п. 2-4 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерством внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, пп. 6 п. 1 та пп. 5 п. 2 розділу II посадової інструкції інспектора роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 28.02.2019 №379, доручення керівництва батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції від 21.10.2019 № 310вн/41/31-2019 «Про порядок застосування портативних відеореєстраторів поліцейськими батальйону», згідно з п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, до інспектора взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 запропоновано застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції.

Як наслідок, наказом Департаменту патрульної поліції від 23.06.2020 №355 «Про застосування до працівників батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» до інспектора взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції.

Іншим наказом Департаменту патрульної поліції від 23.06.2020 №439 о/с «Про особовий склад», відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції звільнено зі служби у поліції з 23.06.2020.

Вважаючи вказані накази протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Вимогами ст. 7 Закону №580-VIII передбачено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (частина 1 статті 8 Закону №580-VIII).

Згідно зі ст. 60 Закону №580-VIII, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (надалі - Дисциплінарний статут) визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження і поширюється на поліцейських та осіб рядового і начальницького складу Національної поліції України.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 16.05.2020 під час моніторингу мережі Інтернет працівниками управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції виявлено відеозапис, на якому зафіксовано неетичне спілкування працівників патрульної поліції з громадянами, що відбувалося 16.05.2020 на стаціонарному посту «Сосновий Бір».

З метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни інспектором взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , що виразилось у порушення Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, що мало місце 16.05.2020 біля дорожньої станції патрульної поліції «Сосновий бір», відповідно до абз. 2 п.п. 1 та 4 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, п.п. 2 та 3 розділу І, п. 1 розділу ІІ Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893, частин 1-4 ст. 14, ч.ч. 1 та 2 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, на підставі наказу від 16.05.2020 №918 призначено службове розслідування та для його проведення утворено дисциплінарну комісію.

Пунктом 3 вказаного наказу на час проведення службового розслідування позивача відсторонено від виконання службових обов`язків.

Позивач стверджує, що проведення службового розслідування та його відсторонення на період проведення такого розслідування є протиправним, стосовно чого суд враховує наступне.

Так, вимогами ст. 14 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 (надалі - Порядок №893).

Розділ ІІ Порядку №893 врегульовує питання призначення службового розслідування.

Так, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що інформація із засобів масової інформації за наявності ознак дисциплінарного проступку є окремою законодавчо передбаченою підставою для призначення службового розслідування. При цьому, у межах спірних правовідносин оскаржуваний наказ про призначення службового розслідування прийнятий уповноваженою на це особою, що спростовує доводи представника позивача щодо протиправності наказу від 16.05.2020 №918.

Статтею 70 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський, щодо якого проводиться службове розслідування, може бути відсторонений від виконання службових обов`язків у порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України. Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є тимчасовим недопущенням поліцейського до виконання обов`язків за займаною посадою. За особою, відстороненою від виконання службових обов`язків (посади), зберігаються всі види грошового забезпечення, які були їй визначені до відсторонення, крім премії. Поліцейський вважається відстороненим від виконання службових обов`язків з дня видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов`язків за займаною посадою.

Відповідно до вимог розділу ІІІ Порядку №893, на час проведення службового розслідування поліцейський може бути відсторонений від виконання службових обов`язків (посади) у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) здійснюється на підставі письмового наказу керівника, до повноважень якого належать призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, воно не може тривати більше строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду. Особливості відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) визначено частинами четвертою - шостою статті 17 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Аналіз наведених норм свідчить, що відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є правом, а не обов`язком керівника.

Водночас, відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) є тимчасовим заходом на час проведення службового розслідування та може бути застосовано до поліцейського у разі, якщо обставини виявленого дисциплінарного проступку унеможливлюють виконання посадових (функціональних) обов`язків ним або іншим поліцейським, а також якщо виконання поліцейським посадових (функціональних) обов`язків перешкоджає встановленню обставин виявленого дисциплінарного проступку.

Відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків (посади) оформляється письмовим наказом керівника, до повноважень якого належить призначення на посаду та звільнення з посади поліцейського, та не може перевищувати строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду.

Суд враховує, що ознаками вчинення позивачем дисциплінарного проступку є відомості із засобів масової інформації, відповідно до яких встановлено недотримання норм етичного спілкування з громадянами (нестримане, грубе, нетактовне звернення та розмова, недотримання норм ділового мовлення, виявлення неповаги до гідності громадян); невжиття заходів щодо припинення протиправних вимог ОСОБА_1 , які суперечать Постанові Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211.

При цьому, вирішення питання щодо відсторонення поліцейського від виконання службових обов`язків є дискреційними повноваженнями роботодавця та здійснюється з урахуванням всіх обставин, які передували та слугували призначенню службового розслідування.

Враховуючи законодавчо передбачене право керівника та фактичні обставини справи, відсторонення позивача від виконання службових обов`язків відбулось з дотриманням вимог законодавства, відтак, підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Положеннями ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

У силу ст. 18 Закону №580-VIII, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону №580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно зі ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179 (надалі - Правила), під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку.

Відповідно до ст. 11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;6) звільнення з посади;7) звільнення із служби в поліції.

Не дотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

Зі змісту висновку службового розслідування від 19.06.2020 у, складеного за фактом порушення службової дисципліни позивачем, вбачається, що позивач допустив порушення службової дисципліни, яке полягає у тому, що останній: здійснив безпідставну зупинку ТЗ; здійснив безпідставну перевірку документів водія ТЗ; не ввімкнув портативний відеореєстратор та не здійснював відеозйомку під час спілкування з громадянами; не дотримався норм етичного спілкування з громадянами (нестримне, грубе, нетактовне звернення та розмова, недотримання норм ділового мовлення («ви що клоунів знайшли?»)), виявлення неповаги до їх гідності; пред`явлення громадянам вимог, які суперечать Постанові (щодо перебування в одному автомобілі більше 2-х осіб, а також без засобів індивідуального захисту (масок та рукавичок)).

Фактично висновок службового розслідування зводиться до вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який полягає у порушенні службової дисципліни. При цьому, порушення поліцейським кількох вимог Правил, безпідставно ототожнено відповідачем із вчиненням позивачем декількох дисциплінарних проступків.

Суд звертає увагу, що порушення службової дисципліни, яке мало місце 16.05.2020 та проявилось у недотриманні Правил етичної поведінки поліцейських, в даному випадку, є складом одного дисциплінарного проступку, адже поняттям службової дисципліни є дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

За таких обставин, висновки службового розслідування, що в діях позивача має місце вчинення декількох дисциплінарних проступків є необґрунтованими.

Крім того, у висновку службового розслідування вказано про попередню бездоганну характеристику позивача. Відповідно до службової характеристики позивач зарекомендував себе позитивно.

Суд враховує, що звільнення зі служби в поліції, як вид стягнення, є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З урахуванням правової позиції, викладеній у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 11.03.2014 у справі№ 21-13а14, суд при розгляді кожної справи про застосовування дисциплінарних стягнень повинен враховувати фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню особи. За наявності підстав для звільнення в порядку дисциплінарного стягнення та з урахуванням інших даних про особу така особа може бути звільнена.

Відтак, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, яке є крайнім заходом дисциплінарного впливу, застосовано до позивача за відсутності правових підстав (адже в його діях відсутня сукупність вчинених дисциплінарних проступків), без урахування усіх обставин у справі та дотримання принципу пропорційності між вчиненим дисциплінарним проступком та мірою дисциплінарної відповідальності; без безстороннього врахування пояснень, наданих поліцейським у ході службового розслідування; надаючи очевидну перевагу іншим учасникам події, яка зумовила проведення службового розслідування.

За таких обставин, накази Департаменту патрульної поліції від 23.06.2020 №355 «Про застосування до працівників батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» та від 23.06.2020 №439 о/с «Про особовий склад» в частині, що стосуються позивача, є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За наведеного, позовні вимоги в частині поновлення старшого лейтенанта ОСОБА_1 на службі в поліції у Департаменті патрульної поліції на посаді інспектора взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимогами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про доходи від 08.09.2020 №1264, розмір середньоденного заробітку позивача станом на дату звільнення складає 414,32 грн.

При цьому, строк вимушеного прогулу за період з 24.06.2020 (наступна дата після звільнення позивача) по 13.09.2021 (дата постановлення рішення у справі) становить 306 робочих днів.

За наведеного вище, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу у розмірі 126 781,92 грн. (414,32 грн. * 306 робочих днів).

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно зі ст. 235 Кодексу законів про працю України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми за один місяць у розмірі 12 636,66 грн. підлягає зверненню до негайного виконання.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440 і 450 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Позивачем не наведено жодних обставин погіршення його самопочуття та психічного стану внаслідок незаконних дій відповідачів, як і не надано жодних інших доказів завдання моральної шкоди позивачу, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У силу ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, на підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу позивачем та його представником не надано суду доказів на підтвердження оплати гонорару представнику. Відтак, підстави для присудження на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 23.06.2020 №355 «Про застосування до працівників батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції дисциплінарних стягнень» в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції від 23.06.2020 №439 о/с «Про особовий склад» в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Зобов`язати Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №3 роти №2 батальйону із забезпечення супроводження Департаменту патрульної поліції.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.06.2020 по 13.09.2021, у розмірі 126 781,92 грн. (ста двадцяти шести тисяч семисот вісімдесяти однієї грн. 92 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 12 636,66 грн. (дванадцяти тисяч шестисот тридцяти шести грн. 66 копійок) підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок