Справа № 140/6472/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року ЛуцькСправа № 140/6472/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 інтересах ОСОБА_2 звернулася з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 30 квітня 2021 року №11.2-9/5465/2021; зобов`язання взяти ОСОБА_2 на облік як внутрішньо переміщену особу та видати відповідну довідку.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що з 30 листопада 2018 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа. Після усиновлення 19 березня 2021 року малолітнього ОСОБА_2 , вона 23 квітня 2021 року звернулася до відповідача із заявою про взяття усиновлену дитину на облік як внутрішньо переміщену особу, однак відповідач повідомив про відсутність для цього законних підстав.

ОСОБА_1 не погоджується з таким рішенням відповідача та вважає, що враховуючи принцип верховенства права, відсутність положень про права усиновленої дитини в Порядку оформлення та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі - Порядок №509), не може бути підставою для позбавлення її статусу внутрішньо переміщеної особи, оскільки за змістом норм Сімейного кодексу України усиновлена дитина набуває аналогічних прав, що і народжена усиновлювачем, в тому числі й право на визнання її внутрішньо переміщеною особою та усі соціальні гарантії, передбачені цим статусом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.15-17). В обґрунтування цієї позиції вказав, що малолітній ОСОБА_2 не є внутрішньо переміщеною особою та не має відношення до районів проведення антитерористичної операції (АТО), оскільки народився на території міста Луцька і до всиновлення знаходився в Комунальному підприємстві «Волинський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей з ураженням центральної нервової системи з порушенням психіки». Відповідач вважає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення Сімейного кодексу України, а слід керуватися нормами Закону України від 20 жовтня 2014 року №1706-VII «Про забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706-VII) та Порядку №509, тому усиновлена дитина не може автоматично отримати статус внутрішньо переміщеної особи лише з підстави усиновлення внутрішньо переміщеними особами. З наведених підстав відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

У додатковому письмовому поясненні до позову (а.с.19-20) ОСОБА_1 вказала, що усиновлення надає дитині ті ж права, які надані народженій у цій сім`ї дитині, що є одним із фундаментальних принципів інституту усиновлення. Відповідач своєю відмовою у взятті ОСОБА_2 на облік як внутрішньо переміщену особу позбавляє його законного права лише з тієї причини, що він є усиновленим. На думку ОСОБА_1 , судження відповідача про те, що оскільки ОСОБА_2 був народжений на території міста Луцька та не має відношення до районів проведення АТО, то він втрачає право на взяття на облік, є нелогічним, адже дитина, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи після переміщення такої, знаходиться у аналогічній ситуації. Нормативно-правові акти, на які покликається відповідач, аж ніяк не забороняють можливість надання статусу та взяття на облік як внутрішньо переміщену особу її усиновлену дитину - ОСОБА_2 .

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики Луцької міської ради, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 листопада 2018 року №764-658351 (а.с.6).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визнано усиновлювачами малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язано Луцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни в актовий запис про народження дитини ОСОБА_4 за від 21 липня 2017 року №1792: змінити прізвище дитини на « ОСОБА_5 », по батькові зазначити « ОСОБА_6 », дату і місце народження - залишити без мін. Батьком дитини вказати ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.7).

На виконання рішення суду 22 квітня 2021 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повторно видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 (а.с.8).

На звернення ОСОБА_1 щодо взяття на облік як внутрішньо переміщену особу усиновлену дитину ОСОБА_2 Департамент соціальної політики Луцької міської ради листом від 30 квітня 2021 року №11.2-9/5465/2021 повідомив позивача про відсутність законних підстав для видачі довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи усиновленій дитині (а.с.9).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Забезпечення прав та свобод внутрішньо переміщених осіб, в тому числі взяття на облік таких осіб регулюється Законом №1706-VII та Порядком №509.

Відповідно до статті 1 Закону №1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно зі статтею 4 Закону №1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Кожна дитина, у тому числі яка прибула без супроводження батьків, інших законних представників, отримує довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заява подається внутрішньо переміщеною особою, у тому числі неповнолітніми дітьми, особисто, а малолітніми дітьми, недієздатними особами або особами, дієздатність яких обмежено, - через законного представника (далі - заявник).

Разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

Згідно з абзацом третім пункту 6 Порядку №509 довідку отримує кожна дитина, в тому числі та, що прибула без супроводження батьків, законного представника, а також дитина, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи.

Таким чином, зазначеним Порядком прямо передбачено отримання статусу внутрішньо переміщеної особи дитиною, яка народилася у внутрішньо переміщеної особи і яка не проживала в зоні АТО та на тимчасово окупованій території.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За змістом частини першої статті 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу.

Відповідно до статті 232 Сімейного кодексу України з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Отже, зазначеними нормами встановлено рівність прав усиновленої дитини та рідної дитини.

З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що дитина, народжена внутрішньо переміщеною особою, прирівняна в правах з дитиною, яка усиновлена внутрішньо переміщеною особою. При цьому походження усиновленої дитини не має значення для визначення її статусу як внутрішньо переміщеної особи, оскільки вона має такі ж самі права, як і дитина, народжена в сім`ї осіб, які мають статус внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до пункту 8 Порядку №509 заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення); 4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстав для відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви про взяття на облік, а у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 4 цього Порядку, - не пізніше ніж через 15 робочих днів після її подання. Аналогічні підстави для відмови у видачі довідки вказані у статті 4 Закону №1706-VII.

Суд зазначає, що вказані норми мають вичерпний перелік підстав, з яких відповідач має право відмовити у видачі довідки.

У свою чергу суд звертає увагу, що відмова у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 оформлена у формі листа та без посилання на конкретний пункт Закону №1706-VII або Порядку №509 як підставу для відмови у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи, а не як того вимагає законодавство України у формі рішення з обов`язковим зазначенням підстав для відмови.

З огляду на наведене суд наявні підстави для висновку, що Департамент соціальної політики Луцької міської ради, відмовляючи у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 , діяв не у спосіб та не на підставі чинного законодавства.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи поведінку відповідача на предмет відповідності критеріям правомірності рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень, установленим частиною другою статті 2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач діяв з порушенням принципу рівності прав народжених та усиновлених дітей, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії.

За встановлених обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо відмови у взятті на облік малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як внутрішньо переміщеної особи та зобов`язання відповідача взяти на облік та видати довідку про взяття ОСОБА_2 на облік як внутрішньо переміщену особу.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в інтересах ОСОБА_2 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, 4А, ідентифікаційний код юридичної особи 03191963) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо відмови у взятті на облік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як внутрішньо переміщеної особи.

Зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради взяти на облік та видати довідку про взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на облік як внутрішньо переміщену особу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк