Справа № 9901/359/21
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

13 вересня 2021 року

Київ

справа №9901/359/21

адміністративне провадження №П/9901/359/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Губської О.А.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду, як до суду першої інстанції, позовну заяву, в якій просить:

- прийняти позовну заяву до розгляду та вчинити правосудні дії виключно за принципом верховенства права, Конституції і законів України, як пріоритетну;

- в судовому порядку встановити факт протиправних дій Держави України - Верховної Ради України, яка не розглянула близько 270 звернень (заяв, скарг, вимог, повідомлень про злочин проти людяності - геноцид в Україні) та визнати дії і бездіяльність відповідача протиправними;

- в судовому порядку згідно з частиною другою статті 77 КАС України витребувати у відповідача близько 270 офіційних звернень за період з 2016 року по сьогодні та офіційні відповіді на них, визнати бездіяльність і безвідповідальність відповідача протиправною, злочином проти людяності - геноцидом проти людяності, безправ`ям і беззаконням в Україні, ОСОБА_1 - постраждалою особою внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні за період з 04 березня 1991 року по сьогодні з вини Держави;

- на підставі близько 270 звернень до Верховної Ради України, на які з 2016 року по сьогодні не відреагував відповідач, та на підставі судової тяганини з 2007 року по сьогодні з вини правосуддя України, яке є добре організованою злочинною організацією з круговою порукою, визнати Державу Україну безправною державою, ОСОБА_1 , інваліда першої групи, який постраждав внаслідок аварії на ЧАЕС 1986 року, - потерпілою особою України внаслідок протиправних злочинних дій Держави України, її системи державотворення, законодавчої, виконавчої, судової влади;

- визнати переоцінку страхового ядерного офіційного середньомісячного заробітку, визначеного СРСР, згідно із законодавством СРСР, наказу від 26 квітня 1986 року «на виконання спецзавдання Уряду - КМ СРСР», вартістю 3652 рублі СРСР до вартості 5189 доларів США за курсом, встановленим Державним банком СРСР на 1986 рік, до вартості 0,0980 гривень при грошовій реформі 1996 року аферою віку, шахрайством і оманою , організованою крадіжкою, злочином проти людяності - геноцидом в Україні, замахом на життя і здоров`я постраждалої особи, ОСОБА_1 - потерпілою особою внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні;

- визнати звуження норми дії , скасування і норми дії Закону №796-12 від 28 лютого 1991 року, який визначає основоположні гарантії конституційного права на повне абсолютне відшкодування страхової ядерної шкоди, заподіяної життю і здоров`ю особи внаслідок аварії на ЧАЕС та позбавлення права на:

соціальний та медичний захист страхового права,

виплату з 1999 року по сьогодні щорічної, довічної компенсації за невикористану санкурпутівку через неможливість за станом здоров`я (інвалід І групи),

виплату щомісячної додаткової пенсії за ядерну шкоду заподіяну життю і здоров`ю, яку гарантує норма закону незалежно від будь-яких виплат у розмірі 100% мінімальної пенсії за віком,

виплату одноразової страхової, щорічної, довічної одноразової допомоги в розмірі 517 мінімальних заробітних плат (виплата відсутня з 1993 року),

пільги, компенсації і гарантії, встановлені спеціальною особливою нормою Закону і нормами міжнародного права згідно із зобов`язаннями Високих Договірних Сторін, визнаних Україною, протиправною дією України, злочином проти людяності - геноцидом в Україні, ОСОБА_1 - потерпілою особою внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні, злочину проти людяності - геноциду;

- визнати невиконання Конституції і рішень КС України, законів України і основоположних засад міжнародного права Державою Україна протиправною дією, злочином проти людяності - геноцидом в Україні;

- присудити зобов`язати Україну офіційний страховий ядерний середньомісячний заробіток 1986 року, визначений СРСР вартістю 3652 рублі СРСР, який дорівнює 5189 доларів США, вільно перевести у спеціальні права запозичення, встановлені Міжнародним валютним фондом, за курсом, встановленим Нацбанком України на день сплати, як гарантію страхового ядерного права, виключно згідно зі страховими казначейськими зобов`язаннями СРСР, незворотної дії в часі;

- присудити зобов`язати Україну здійснити повний контрольний пощомісячний, пощорічний перерахунок основної, страхової, ядерної державної пенсії як Конституційну гарантію права виключно згідно із страховими казначейськими зобов`язаннями СРСР, виключно із базового фактичного страхового довічного середньомісячного заробітку 1986 року 3652 рублі СРСР, що дорівнює 5189 доларів США, виключно у відсотках від ступеню втрати працездатності, встановленої радіологічною МСЕК з 04 березня 1991 року, без будь-яких обмежень страхового ядерного права довічно; в рішенні вказати: виплата довічна на підставі довічних документів;

- присудити зобов`язати Україну забезпечити страхове ядерне право на виплату додаткової пенсії за ядерну заподіяну життю і здоров`ю виключно у розмірі 100% мінімальної пенсії з дня порушеного права довічно без будь-яких обмежень пощомісячно, пощорічно виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком на день сплати боргу;

- присудити зобов`язати Україну здійснити виплату щорічної довічної одноразової компенсації пощорічно з 1993 року по сьогодні виключно в розмірі 100% середньої вартості невикористаної санкурпутівки, виключно від 24-35 днів, виключно пощоденно в розмірі страхового ядерного права, встановленого Профздравницею України, без будь-яких обмежень страхового ядерного права;

- присудити зобов`язати Україну виплатити щорічну довічну одноразову страхову ядерну допомогу на оздоровлення з 1993 року по сьогодні виключно в розмірі 5 мінімальних заробітних плат на день сплати боргу пощорічно без будь-яких обмежень страхового ядерного права і страхових казначейських зобов`язань СРСР;

- присудити зобов`язати Україну віновити страховий соцзахист та страховий медзахист, пільги, компенсації і гарантії, встановлені Законом, без будь-яких обмежень страхового ядерного права;

- присудити зобов`язати Україну на всю суму боргу накопиченого з вини держави з 04 березня 1991 року по день виплати боргу нарахувати пощорічно 3% річних, які мають нараховуватись незалежно від рішення суду згідно з борговими зобов`язаннями відповідно до статті 625 ЦК України згідно з рішеннями ЄСПЛ, як конституційну гарантію права;

- присудити зобов`язати Україну на загальну суму боргу з вини держави нарахувати пеню в розмірі 120% від найвищої облікової ставки Нацбанку України на день сплати боргу без будь-яких обмежень згідно з вимогами статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішень ЄСПЛ проти України;

- присудити зобов`язати Україну виплатити всю суму боргу накопиченого з вини держави України в строк до одного місяця, рішення суду поставити на контроль виконання та у разі невиконання рішення суду або у разі заперечення проти позову з дня наступного на всю суму боргу нарахувати пеню в розмірі 120% від найвищої облікової ставки Нацбанку України та 3% річних по день виплати боргу без будь-яких обмежень страхового ядерного права і гарантій страхових казначейських зобов`язань СРСР, визнаних Україною;

- визнати, що держава Україна застосувала обман, шахрайство, аферу віку, злочин проти людяності та присудити стягнути з України суму боргу в подвійному розмірі як дію правових наслідків навмисних дій держави згідно з вимогами статті 230 ЦК України, яка передбачає відшкодування збитків у подвійному розмірі та стягнення моральної шкоди;

- визнати протиправною дією держави у відмові заміни автомобіля строк експлуатації якого закінчився у 2016 році (десять років) як інваліду першої групи згідно із Законом та згідно з медичними показниками, встановленими Центральною МСЕК м. Києва та присудити зобов`язати Україну в строк до одного місяця виділити автомобіль як засіб пересування згідно із страховими зобов`язаннями страхового ядерного права і страховими казначейськими зобов`язаннями СРСР, забезпечити право;

Крім того, вимагає врахувати, що всі позовні правові вимоги носять політичний, адміністративний і кримінальний характер, який виражається безправ`ям і беззаконням, шахрайством і оманою, аферою віку, бездіяльністю і безвідповідальністю, злочином проти людяності - геноцидом в Україні, круговою порукою, узурпацією влади та поваленням конституційного ладу і правового порядку в Україні, судовою тяганиною з 2007 року та завідомо неправосудними судовими рішеннями іменем України, зрадою присяги, викраденням права власності - пенсії, страхових виплат організованою групою злочинців у системі державотворення з 1991 року по сьогодні, позбавлення гарантій основоположних прав, свобод та інтересів людини в Україні, доведенням до стану самогубства внаслідок шахрайства, омани, афери, безправ`я і беззаконня, судової тяганини з 2007 року по сьогодні, що є протиправною кримінальною дією у сфері діяльності держави, її законодавчих і виконавчих органів державної влади, яка характеризується відповідно до припису статті 1, частини першої статті 2, частини першої статті 11, частини другої статті 24, 26, частини першої статті 27, частини четвертої статті 28, частини першої статті 32,33, пунктів 1,2,5,6,8 частини першої статті 67, частини першої статті 109, частини першої статті 175, частини другої статті 182, частини п`ятої статті 185, частини четвертої статті 190, частини другої статті 364, частини третьої статті 365, частини другої статті 366, частини другої статті 367, частини другої статті 375, частини четвертої статті 382 Кримінального кодексу України, злочин вчинено щодо особи похилого віку, ветерана праці СРСР та України, ветерана-інваліда війни першої групи учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1986 року категорії 1 держави СРСР, УРСР, України, інваліда першої групи з вини держави згідно з наказом держави від 26 квітня 1986 року, залежного від держави з 04 березня 1991 року довічно, якого знищує Держава Україна, тому вимагає визнати ОСОБА_1 як особу, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи згідно з наказом від 26 квітня 1986 року потерпілою собою України внаслідок безправ`я і беззаконня, шахрайства і омани, афери віку, викрадення права власності, злочину проти людяності, судової тяганини з 2007 року по сьогодні - 14 років і т.д. та присудити статус «потерпілої особи України внаслідок безправ`я і беззаконня в Україні».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частина друга статті 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів, які мають своїм завданням справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

У частині другій статті 19 КАС України визначено вичерпний перелік публічно-правових спорів, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, до яких належать, зокрема справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті, які виникають в результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України, частини першої статті 266 КАС України Верховний Суд як суду першої інстанції розглядає адміністративні справи щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат.

Отже, у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть бути оскаржені постанови Верховної Ради України, її дії чи бездіяльність, які виникли у правовідносинах, у яких вона реалізовує свої владні (управлінські) повноваження, і які не вимагають перевірки на відповідність Конституції України за їхнім юридичним змістом і процедурою розгляду.

Перевіряючи позовну заяву на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на те, що вона не відповідає вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з пунктами 4 і 5 частини п`ятої статті 160 КАС України у позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи захисту свого публічного права, свободи чи інтересу, а обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти, з настанням яких суб`єкти публічного права вступають з фізичними чи юридичними особами у спірні правовідносини. Позовні вимоги і обставини в їх обґрунтування мають викладатися лаконічно, чітко, зрозуміло, з використанням прийнятої юридичної термінології.

Викладення позовних вимог у позовній заяві та обставин на їх обґрунтування формує предмет і підстави позову, і, як наслідок, визначає предмет доказування у справі.

Водночас, Суд звертає увагу на те, що фактично суть позовних вимог ОСОБА_1 зводиться до того, що Верховна Рада України всупереч законодавству України проявила зловживання владою, позбавила страхового ядерного казначейського зобов`язання та знищила основні гарантії прав людини.

Тобто, слід зазначити, що зміст частково заявлених позовних вимог та їх обґрунтування дають підстави для висновку, що позивач фактично вважає протиправними певні дії та бездіяльність, зокрема, законодавчої влади України (Верховної Ради України), які стосуються звуження його соціальних прав, які можна усунути шляхом відновлення певних норм Закону №796-XII та його страхового ядерного права на пенсійні виплати, зобов`язанням відповідача до вчинення відповідних дій, спрямованих на відшкодування йому ядерної шкоди та пов`язані із захистом його соціальних прав, як особи, що має статус учасника ліквідації наслідків ЧАЕС, інваліда.

Вичерпний перелік повноважень Верховної Ради України визначено Конституцією України, зокрема статтею 85.

У вказаній статті відсутня норма, що наділяє Верховну Раду України повноваженнями, що стосуються відновлення соціальних прав фізичної особи.

Водночас, Суд вважає, що ОСОБА_1 в позовній заяві не вказує дії, з якими не згоден щодо того, в чому полягає порушення його прав Верховною Радою України, виходячи з передбачених законодавством України її повноважень та компетенції, не формулює зміст позовних вимог відповідно до статті 266 КАС України.

Натомість зазначено про оскарження дій Верховної Ради України, які не входять до її компетенції, а також про скасування законів, проте не враховано, що нормотворча діяльність законодавчої влади не може бути оскаржена в судах, окрім процедури прийняття нормативно-правових актів.

ОСОБА_1 не зазначає в чому полягає порушення його особистих прав, свобод та інтересів з боку Верховної Ради України в межах її повноважень та, відповідно, відсутнє правове обґрунтування позовних вимог у цій частині, що не узгоджується зі змістом позовних вимог і повноваженнями суду, наведеними в частині першій статті 5 і частині четвертій статті 266 КАС України.

Зокрема, позовна заява не містить доводів щодо протиправності дій чи бездіяльності Верховної Ради України під час здійснення нею законодавчої діяльності щодо позивача та відсутні в позові посилання на відповідні дії, в межах наданих Верховному Суду повноважень, необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача.

Крім того, Суд зауважує, що вимоги позивача щодо встановлення фактів відносяться до компетенції цивільного судочинства, а не адміністративного.

Суд звертає увагу позивача на те, що його абстрактні міркування, припущення з посиланням на норми чинного законодавства не можна вважати належним обґрунтуванням позовних вимог.

Отже, вимоги позивача не відповідають наведеним приписам норм процесуального права та позбавляють Верховний Суд можливості встановити дійсний зміст і суть правовідносин, що виникли між позивачем та Верховною Радою України. Відповідно предмет доказування у цій справі позивачем так і не визначено, а обраний ним спосіб захисту порушеного права стосується лише його соціальних прав, як особи, що має статус учасника ліквідації наслідків ЧАЕС.

За цих обставин Верховний Суд доходить висновку, що позивачу необхідно викласти обставини, якими він обґрунтовує кожну зі своїх позовних вимог з урахуванням наведених Судом зауважень.

Суд також звертає увагу позивача на те, що більша частина позовних вимог заявлені до Держави України без зазначення державного органу як суб`єкта владних повноважень, який, на його думку, порушив його права, які Верховним Судом як судом першої інстанції не розглядаються, тому у позові ОСОБА_1 необхідно чітко та конкретно сформулювати зміст позовних вимог окремо до Верховної Ради України, вказати, які акти, дії чи бездіяльність законодавчого органу є протиправними і навести обґрунтування їх протиправності, а також зазначити, які конкретно дії в межах наданих суду повноважень необхідно вчинити для відновлення порушених прав позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, позивачу необхідно привести позовні вимоги у відповідність до вимог статей 160, 161 КАС України, з урахуванням положень статті 266 КАС України.

Зокрема, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, позивачу слід надати докази щодо порушених його прав та свобод з боку відповідача саме при здійсненні ним функцій органу законодавчої влади відповідно до норм діючого законодавства.

У зв`язку з наведеним та з урахуванням приписів частини першої статті 169 КАС України, Суд залишає позовну заяву без руху з наданням ОСОБА_1 строку для усунення недоліків шляхом складання та подання нової позовної заяви за кількістю учасників справи.

Керуючись статтями 169, 172, 248, 264, 266 КАС України, Суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Верховної Ради України про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов?язання вчинити певні дії залишити без руху.

Надати позивачу строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб, зазначений у мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк позовна заява буде повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя О. А. Губська