Справа № 620/244/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року Чернігів Справа № 620/244/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю. О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до Генерального штабу Збройних Сил України Командування Повітряних сил Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, Командування Повітряних сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність командуванням Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не доведенні позивачу Директиви, не включенні позивача до списків на звільнення до 20 лютого 2017 року та не направлення їх до 28 лютого 2017 року до Генерального штабу Збройних Сил України (через Головне управління персоналу) та Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (за належністю);

визнати протиправною бездіяльність Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, яка полягає у незабезпеченні своєчасної доставки до 06.01.2018 подання та додаткових матеріалів на підполковника ОСОБА_1 щодо звільнення з військової служби у запас у зв`язку із закінченням контракту до Генерального Штабу Збройних Сил України;

визнати протиправною бездіяльність командування Генерального Штабу Збройних Сил України, яка полягає у не застосуванні до позивача права на звільнення з військової служби у запас за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням контракту) та не проконтролювала виконання вимог Директиви з боку командування військової частини НОМЕР_1 та командування повітряних Сил Збройних Сил України, та своєю бездіяльністю порушила вимоги Директиви «Про визначення строків та обсягів звільнення з військової служби» Міністерством оборони України та Генеральним штабом Збройних Сил України № Д-2 від 15.02.2017, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016 № 1769-VIII та пункт «а» частини шостої статті 26 з урахуванням пункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

зобов`язати начальника Генерального Штабу Збройних Сил України звільнити з військової служби у запас позивача за пунктом «а» частини шостої статті 26, з урахуванням пункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням контракту).

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідачів, зокрема, щодо не доведення до його відання Директиви від 15.02.2017 № 2-Д «Про визначення строків та обсягів звільнення з військової служби» та щодо незабезпечення своєчасної доставки подання та додаткових матеріалів для звільнення позивача з військової служби у запас у зв`язку із закінченням контракту до Генерального Штабу Збройних Сил, він не був звільнений з військової служби на підставі пункту «а» ч. 6 ст. 26, з урахуванням п. «ї» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням контракту).

Військова частина НОМЕР_1 у поданому до суду відзиві у задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю, зважаючи на те, що у період з 01.04.2017 по 06.01.2018 діяв пункт 2 Прикінцевих положень Закону України від 06.12.2016 № 1769-VIII, який передбачав, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Аналогічне положення було закріплене у Директиві № Д-2. Зважаючи на те, що з 06.08.2016 контракт про проходження військової служби, укладений між позивачем та Міністерством оборони був продовжений понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, станом на 06.01.2018, підполковник ОСОБА_1 вислужив менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, а саме 17 місяці. Отже, позивач не належав до категорії військовослужбовців, які потребували включення до списків на звільнення у зв`язку із закінченням контракту.

Від Командування Повітряних сил Збройних Сил України до суду надійшов відзив, в якому його представник у задоволенні позовних вимог просить відмовити зважаючи на те, що підполковник ОСОБА_1 хоча і належав до категорії військовослужбовців, яким дію контракту було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, але вислужив він менше 18 місяців з дати продовження дії контракту (06.02.2016), у зв`язку з чим право на звільнення набув лише 07.02.2018, коли звільнення з підстав на які посилається позивач нормативно-правовими актами вже не було передбачено. Також зазначає, що строки виконання документів на звільнення військовослужбовців з військової служби у додатку 44 до Інструкції з діловодства у Збройних Силах України не визначені, у зв`язку з чим застосовується загальний термін виконання 30 календарних днів з моменту реєстрації. Рапорт на звільнення від позивача надійшов 14.12.2017. Документи на підполковника ОСОБА_1 щодо його звільнення з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту службою фельд`єгерського зв`язку були доставлені до Генерального штабу Збройних Сил України 30.12.2017 о 03 год. 55 хв. Таким чином, посадовими особами Кадрового центру Повітряних сил в межах своєї компетенції були здійснені усі можливі та необхідні заходи для реалізації матеріалів на звільнення ОСОБА_1 .

Від Генерального штабу Збройних Сил України до суду надійшов відзив, в якому його представник у задоволенні позовних вимог просить відмовити посилаючись на те, що враховуючи положення п. 3 ст. 22, ч. 2 ст. 5 Закону № 2232-ХІІ, зазначає, що право на звільнення позивач мав набути після спливу 18 місяців з дати продовження дії останнього контракту, тобто з дня досягненням позивачем 50-річного віку, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 . З огляду на те, що подання на звільнення позивача з матеріалами Кадровим центром Повітряних Сил Збройних Сил України було направлено Начальнику Кадрового центру Збройних Сил України 27.12.2017 та отримано ним 03.01.2018, підстави для звільнення станом на дату отримання подання були відсутні, у зв`язку з чим, подання було повернуто без реалізації, що підтверджується супровідним листом від 17.01.2018.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з порушенням строку звернення до адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 залишена без змін.

Постановою Верховного Суду від 12.03.2021 ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.02.2019 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2019 скасовані, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 05.05.2021 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

02.10.2011 набрав чинності Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений між Міністерством оборони України та підполковником, начальником зберігання Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відповідно до положень якого Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, визначених законодавством, за погодженням сторін до граничного віку перебування на військовій службі (а.с. 95-98).

Відповідно до копії Витягу з наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.08.2016 № 175 відповідно до частини 8 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» нижчепойменованим особам у яких закінчився строк військової служби за контрактом продовжити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту: підполковнику ОСОБА_1 , у розпорядженні Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України з 06.08.2016 (а.с. 99).

14.12.2017 за вх. номером 3469 командиру В/ч НОМЕР_1 від позивача надійшов Рапорт від 14.12.2017, в якому позивач просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби у запас відповідно до частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням підпункту «ї» пункту 1 частини 8 цієї статті цього Закону, за пунктом «а» (в зв`язку з закінченням контракту) (а.с. 91).

19.12.2017 за вх. номером 9192/160 (а.с. 86) на адресу командира В/ч НОМЕР_2 разом із супровідним листом від 18.12.2017 № 1817 від В/ч НОМЕР_1 надійшли матеріали на підполковника ОСОБА_1 (а.с. 87-94).

Супровідним листом від 27.12.2017 № 350/160/4951 Кадровий центр Повітряних сил України на адресу Кадрового центру Збройних Сил України надіслав матеріали щодо звільнення позивача (а.с. 100).

Вказані вище документи службою фельд`єгерського зв`язку представником В/ч НОМЕР_3 , прийняті 28.12.2017, що підтверджується копією Реєстру від 28.12.2017 № 111 (а.с. 101), та згідно Реєстру рекомендованих відправлень, що пересилаються від 29.12.2017 № 130 направлені до В/ч НОМЕР_4 (а.с. 105-106).

Зі змісту копії накладної на пошту відправлену № 25, вбачається, що зазначені вище документи згідно з Реєстром № 130 представником В/ч НОМЕР_4 отримано 30.12.2017 (а.с. 104).

За результатами розгляду матеріалів позивача щодо його звільнення Кадровий центр збройних Сил України на адресу Кадрового центру Повітряних Сил Збройних Сил України надіслав супровідним листом від 17.01.2018 № 321/кц/152/п подання та додаткові матеріали на позивача щодо звільнення з військової служби в запас, без реалізації та зазначив, що на даний час чинним законодавством не визначено порядок звільнення військовослужбовців, яким чинність контракту продовжено до завершення особливого періоду чи оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 107).

Відповідно до ухвали Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.12.2018 у справі № 620/3526/18 за позовом ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 , Командування повітряних сил Збройних сил України, Генерального штабу Збройних Сил України про: визнання неправомірними дії (бездіяльність) командира Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 , командування Повітряних Сил Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України, відносно позивача; скасування наказу начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.04.2018 №189, відносно підполковника ОСОБА_1 , про звільнення з військової служби в запас відповідно ч. 6, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням вимог ч. 8 цієї статті, за пунктом «є» - у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади; зобов`язання Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, Генерального штабу Збройних Сил України звільнити підполковника ОСОБА_1 з військової служби за пунктом «а», ч. 6, ст. 26, з урахуванням пункту «ї», ч. 8, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - залишено без розгляду у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення до суду (а.с. 22).

Не погодившись із прийняти рішенням позивач звернувся до суду з позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин за винятком виключень, та зважає на таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що проходження військової служби, зокрема, громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці, резервісти та військовозобов`язані поділяються на рядовий склад, сержантський і старшинський склад та офіцерський склад. До старшого офіцерського складу належать особи, що мають, зокрема, військове звання підполковник.

За змістом ч. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, що діяла на момент укладення позивачем контракту про проходження військової служби) для громадян України, які вперше прийняті на військову службу за контрактом, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема: для осіб офіцерського складу - 5 років.

Строк проходження військової служби для категорій військовослужбовців, зазначених в абзацах другому, третьому і п`ятому частини другої цієї статті, може бути продовжено за новим контрактом відповідно на 3-5 років до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Відповідно до п.п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» граничний вік перебування на військовій службі встановлюється: для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років.

Згідно з п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції, що діяла станом на 05.08.2016) у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4).

Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абз. 5).

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (абз. 6).

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 303, який затверджено Законом України від 17.03.2014 № 1126-VІІ, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Судом встановлено, що 02.10.2011 набрав чинності Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладений між Міністерством оборони України та підполковником, начальником зберігання Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , відповідно до положень якого Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, визначених законодавством, за погодженням сторін до граничного віку перебування на військовій службі.

Оскільки датою народження позивача є 07.08.1966, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 (а.с. 15-16), 50 років йому виповнилося 07.08.2016.

Згідно із наказом командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 05.08.2016 № 175 відповідно до частини 8 статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» нижчепойменованим особам у яких закінчився строк військової служби за контрактом продовжити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту: підполковнику ОСОБА_1 , у розпорядженні Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України з 06.08.2016 (а.с. 99).

Відповідно до п.п. «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

07.01.2017 набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016 № 1769-VIII (далі - Закон 1769).

Згідно з п.п. 2 п. 3 розділу ІІ Закону № 1769 постановлено у частині восьмій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у пункті 1 після абзацу шістнадцятого доповнити трьома новими абзацами, зокрема, підпунктом «ї».

Отже, відповідно до п.п. «ї» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Також положеннями п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1769, з-поміж іншого, визначено встановити, що право на звільнення з військової служби набувають військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Звільнення таких військовослужбовців з військової служби здійснюється (за бажанням військовослужбовця) у строки та в обсягах, визначених центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, не пізніше одного року з дня набрання чинності цим Законом.

В апараті Міноборони та в Генеральному штабі використовуються, зокрема, такі види службових документів як директива.

Директива вид розпорядчого документа, який видається органом військового управління з метою визначення змісту та порядку реформування та розвитку Збройних Сил, їх бойової і мобілізаційної готовності, оперативної та бойової підготовки, здійснення організаційних заходів та інспектування, а також щодо підготовки та ведення бойових дій, навчання, виховання, штатної організації та з інших питань життєдіяльності Збройних Сил. Видання директив застосовується, головним чином, у системі керівництва Збройними Силами. Як правило, вони видаються з проблемних питань, які потребують більш детального вивчення та опрацювання у Збройних Силах, з подальшим виданням відповідних наказів (п.п. 3.4 п. 3 розділу 1 Інструкції з діловодства та документування управлінської інформації в електронній формі в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.07.2018 № 370).

Так, відповідно до Закону № 1769 Міністерство оборони України разом з Генеральним Штабом Збройних Сил України 15.02.2017 прийняли спільну Директиву № Д-2 «Про визначення строків та обсягів звільнення військовослужбовців з військової служби» (далі Директива № Д-2).

Відповідно до положень п. 1 вказаної Директиви, запропоновано Першому заступнику Міністра оборони України, першому заступнику начальника Генерального штабу Збройних Сил України, командувачам видів Збройних Сил України, командувачу Високомобільних десантних військ Збройних Сил України, командувачу Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, командувачам військ оперативних командувань, начальнику Тилу Збройних Сил України, начальнику Озброєння Збройних Сил України, начальнику Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, начальнику Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - начальнику Головного управління Військової служби правопорядку Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, керівникам органів військового управління, командирам (начальникам) з`єднань, військових частин (установ), зокрема:

звільнення з військової служби військовослужбовців, які набули право на звільнення відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року № 1769-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» та виявили бажання звільнитися з військової служби, провести у період з 01 квітня 2017 року до 06 січня 2018 року у таких обсягах (узагальнені показники за органи військового управління з урахуванням підпорядкованих військових частин):

другий квартал 2017 року (квітень, травень, червень) - до 32 %;

третій квартал 2017 року (липень, серпень, вересень) - до 32%;

четвертий квартал 2017 року (жовтень, листопад, грудень - до 36 %;

у період з 01 по 06 січня 2018 року звільнити військовослужбовців, які у цей період набувають право на звільнення та виявили бажання звільнитись з військової служби, для чого:

до 20 лютого 2017 року в органах військового управління (з урахуванням підпорядкованих військових частин, установ, закладів), військових частинах, установах, закладах розробити плани звільнення військовослужбовців з військової служби, які виявили бажання звільнитися та які:

уклали контракт у період до 06 січня 2016 року включно на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили (або в період до 06 січня 2018 року вислужать) не менше 24 місяців військової служби за контрактом;

які проходять військову службу за контрактом, дію якого до 06 липня 2016 року включно було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту;

до 28 лютого 2017 року надати до Генерального штабу Збройний України (через Головне управління персоналу) та Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (за належністю) затверджені плани звільнення з військової служби військовослужбовців, які набули таке право відповідно до Закону України від 06 грудня 2016 року № 1769-VIІI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби»;

зазначати підставами для звільнення з військової служби в наказах (по особовому складу):

пункт «а» частини шостої статті 26 з урахуванням підпункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту (а.с. 34-37).

Враховуючи встановлені обставини справи, проаналізувавши положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1769 та Директиви № Д-2, суд зазначає таке.

Військовослужбовці у період з 01 квітня 2017 року до 06 січня 2018 року підлягають звільненню на підставі пункту «а» ч. 6 ст. 26 з урахуванням п.п. «ї» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», при додержанні двох умов:

1) строк дії контракту військовослужбовцю було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації;

2) військовослужбовець вислужив не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу строк військової служби понад встановлені контрактом строки на період до оголошення демобілізації, також на строк, необхідний для визначення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я та прийняття рішення щодо укладення нового контракту продовжено з 06.08.2016 (а.с. 99).

А отже 18 місяців з дати продовження дії контракту позивач вислужить 06.02.2018.

Таким чином, право на звільнення на підставі пункту «а» ч. 6 ст. 26 з урахуванням п.п. «ї» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на момент формування списків на звільнення (що повинні були бути сформовані до 20.02.2017), на момент затвердження планів звільнення з військової служби військовослужбовців (що повинні були бути затверджені до 28.02.2017), на момент подання позивачем Рапорту на звільнення від 14.12.2017 (дата його надходження до В/ч НОМЕР_1 14.12.2017) позивач не набув.

Суд зауважує, що станом на 06.02.2018 положення п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1769 та Директиви № Д-2 вже не діяли, оскільки їх дія законодавцем була обмежена в часі (з 01.04.2017 по 06.01.2018).

Також суд зазначає, що норми Директиви № Д-2 не містять обов`язку військового командування доводити її положення до відома всіх військовослужбовців без виключення, вона, перш за все, визначає порядок дій керівництва та кадрових служб при звільненні військовослужбовців враховуючи п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1769.

З приводу посилань позивача на несвоєчасність доставки Командуванням Повітряних Сил Збройних Сил України, а саме до 06.01.2018, подання та матеріалів щодо його звільнення з військової служби у запас у зв`язку із закінченням контракту, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується, те, що 19.12.2017 за вх. номером 9192/160 (а.с. 86) на адресу командира В/ч НОМЕР_2 (Командування Повітряних Сил Збройних Сил України) разом із супровідним листом від 18.12.2017 № 1817 від В/ч НОМЕР_1 надійшли матеріали на підполковника ОСОБА_1 . Супровідним листом від 27.12.2017 № 350/160/4951 Кадровий центр Повітряних Сил України на адресу Кадрового центру Збройних Сил України надіслав матеріали щодо звільнення позивача (а.с. 100). Вказані вище документи службою фельд`єгерського зв`язку представником В/ч НОМЕР_3 , прийняті 28.12.2017, що підтверджується копією Реєстру від 28.12.2017 № 111 (а.с. 101), та згідно Реєстру рекомендованих відправлень, що пересилаються від 29.12.2017 № 130 направлені до В/ч НОМЕР_4 (а.с. 105-106). Зі змісту копії накладної на пошту відправлену № 25, вбачається, що зазначені вище документи згідно з Реєстром № 130 представником В/ч НОМЕР_4 , що забезпечує фельд`єгерський поштовий зв`язок Генерального штабу Збройних Сил України, отримано 30.12.2017 (а.с. 104). У відзиві представником Кадрового центру Збройних Сил України, з-поміж іншого, зазначено, що матеріали щодо звільнення позивача на його адресу надійшли 03.01.2018. Суд звертає увагу, що на спростування вказаному позивачем доказів до суду не надано.

Таким чином, суд відхиляє посилання позивача на бездіяльність Командування Повітряних Сил Збройних Сил України щодо забезпечення своєчасності доставки його документів до Кадрового центру Збройних Сил України.

Із супровідного листа Кадрового центру Збройних Сил України від 17.01.2018 № 321/кц/152/П (а.с. 107) вбачається, що підставою для повернення документів позивача щодо його звільнення до Кадрового центру Повітряних Сил Збройних Сил України, стало те, що на той момент чинним законодавством не визначено порядок звільнення військовослужбовців, яким чинність контракту продовжено до завершення особливого періоду чи оголошення рішення про демобілізацію.

Суд критично оцінює таку підставу повернення документів позивача без реалізації, оскільки станом на момент отримання від ОСОБА_1 В/ч НОМЕР_1 рапорту на звільнення (14.12.2017) та на момент отримання Кадровим центром Збройних Сил України від Кадрового центру Повітряних Сил Збройних Сил України матеріалів з цього приводу (03.01.2018) норми п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1769 поширювалися на відносини щодо звільнення військовослужбовців у зв`язку із закінченням контракту, строки дії якого були продовженими до оголошення демобілізації.

Водночас, суд зазначає, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Як вже встановлено судом, право на звільнення на підставі пункту «а» ч. 6 ст. 26 з урахуванням п.п. «ї» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на момент подання позивачем Рапорту на звільнення від 14.12.2017 (дата його надходження до В/ч НОМЕР_1 14.12.2017) та на момент отримання його документів Кадровим центром Збройних Сил України (03.01.2018) позивач не набув.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності командування Генерального Штабу Збройних Сил України, яка полягає у не застосуванні до позивача права на звільнення з військової служби у запас за пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням контракту).

Позовна вимога щодо зобов`язання начальника Генерального Штабу Збройних Сил України звільнити позивача з військової служби у запас за пунктом «а» частини шостої статті 26, з урахуванням пункту «ї» пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням контракту) також задоволенню не підлягає, оскільки вона є похідною позовною вимогою від попередніх.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , в/м АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: Генеральний штаб Збройних Сил України, пр. Повітрофлотський, 6, Київ, 03168, .

Відповідач: Командування повітряних сил Збройних сил України, вул. Стрілецька, 105, м. Вінниця, 21007, .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Дата складення повного рішення суду - 13.09.2021.

Суддя Ю. О. Скалозуб