Справа № 640/7604/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2021 року м. Київ № 640/7604/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № б/н від 16.04.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 41526,44 грн., у т.ч. за основним платежем 33221,15 грн. та штрафних санкцій 8305,29 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві № від 16.04.2019 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 3460,53 грн., у т.ч. за основним платежем 2768,43 грн. та штрафних санкцій 692,10 грн.;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2019 № Ф-131 щодо сплати суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 86623,32 грн.;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 17.04.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 21354,12 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті на підставі акта перевірки, висновки якого не відповідають дійсності, є недоведеними у встановленому порядку та не враховують суті/специфіки роботи позивача та змісту наданих до перевірки первинних документів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.05.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.06.2019 до суду від представника ГУ ДФС у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, послався на те, що оскаржувані рішення про донарахування зобов`язань та стягнення штрафних санкцій були прийняті за результатами проведення перевірки та у відповідності до норм ПК України та іншого законодавства, що регулює спірні правовідносини, адже позивачем було придбано обладнання, яке не включається до складу витрат, оскільки не доведено використання такого в господарській діяльності, придбано послуги, які не включаються до складу витрат у 2016-2017 роках (відсутність калькуляції та інформації про замовників послуг), а також, позивачем не нараховано та не сплачено суму дійсного внеску, нарахованого з чистого оподаткованого доходу. (а.с. 70-73 т. 2)

20.06.2019 від ФОП ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач навів свої доводи на спростування позиції сторони відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву. (а.с. 77-85 т. 2)

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, на підставі направлень від 05.12.2018 № 3879/26-15-42-04 та № 3880/26-15-42-04 Головного управління ДФС у місті Києві було проведено планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 05.12.2018, з продовженням терміну її проведення на підставі наказу № 18248 ГУ ДФС у м. Києві від 14.12.2018, по 26.12.2018 включно.

За результатами проведеної перевірки, був складений акт № 4958/26-15-42-04-30/ НОМЕР_1 від 28.12.2018 про результати документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.

Згідно з висновками акту перевірки, ФОП ОСОБА_1 було допущено порушення чинного законодавства України, а саме:

- порушення п. 177.2 та 177.4 ст. 177 ПК України, - занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на 182939,30 грн., в т.ч.: за 2016 рік - 78764,96 грн., за 2017 рік - 104174,34 грн.;

- порушення п. п. 1.2, п. п. 1.3 п. 16 Підрозділу 10 розділу XX ПК України, - занижено

військовий збір за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 на 15244,94 грн., в т.ч.: за 2016 р. - 6563.75 грн., за 2017р. - 8681,19 грн.;

- порушення п. 177.10 ст. 177 ПК України - неналежне ведення обліку доходів і витрат, а саме: у книзі обліку доходів і витрат не зазначено реквізитів первинних фінансових документів на підставі яких формувались доходи за період 2016-2017 рр. та понесені витрати;

- порушення абз. 3 ч. 8, ст. 9. Закону №2464 - не нараховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2016-2017 рр. у розмірі 181115,20 грн., в т.ч.: 2016р. - на 89942,94 грн., за 2017 р. - на 91172,26 грн.;

- порушення п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст.198 п. 200.1 ст. 200 ПК України, занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість за 2016-2017 рр. на 10807,00 грн., в т.ч.: за 2016 рік - 10807,00 грн. (березень - 9867,00 грн., жовтень - 333,00 грн., листопад - 607,00 грн.);

- п. 201.10 ст. 201 ПК України, не видано та не зареєстровано у листопаді 2016 року в ЄДРПН податкову накладну на суму 3645,00 грн., в т.ч. ПДВ 607,50 грн.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки в частині порушення підпункту 177.2 та 177.4 ст.177 п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. п. 1.2, п. п. 1.3 п. 16 Підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та керуючись нормами п. 86.7 ст. 86 ПК України, ФОП ОСОБА_1 , 18.01.2019 за № Б/9994/ФОП було подано до ГУ ДФС у м. Києві заперечення на акт № 4958/26-15-42-04-30/ від 28.12.2018.

На вказане заперечення, ГУ ДФС у м. Києві надано відповідь від 29.01.2019 № 8040/Б/26-15-42-04-27, про залишення висновків акта перевірки без змін.

05 лютого 2019 року, позивачем отримано:

- податкове повідомлення-рішення № від 01.02.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 225385,56 грн., у т.ч. за основним платежем 180308,45 грн. та штрафних санкцій 45077,11 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.02.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 13508,75 грн., у т.ч. за основним платежем 10807,00 грн. та штрафних санкцій 2701,75 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 01.02.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 18782,128 грн., у т.ч. за основним платежем 15025,70 грн. та штрафних санкцій 3756,42 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 № Ф-29 про вимогу сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 181115,20 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.02.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 27105,82 грн.

Не погоджуючись із прийнятими ГУ ДФС у м. Києві податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою про сплату недоїмки, ФОП ОСОБА_1 подав скаргу до ДФС України від 12.02.2019 № 1202 (вхідний ДФС М1746/ФОП від 13.02.2019) та доповнення до скарги від 29.03.2019 № 03/9 (вхідний ДФС .13970/ФОП від 29.03.2019).

Рішенням ДФС України від 27.02.2019 № 9634/6/99-99-11-05-01-25, строк розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 , у зазначеній частині, продовжено по 13 квітня 2019 року (включно).

Надалі, рішенням про результати розгляду скарги ДФС України від 15.03.2019 № 12262/6/99-99-11-05-02-25, у частині вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 року № Ф-29 про вимогу сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 181115,20 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.02.2019 року № про застосування штрафних санкцій в розмірі 27105,82 грн., залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Рішенням про результати розгляду скарги ДФС України від 11.04.2019 №16943/6/99-99-11-05-01-25, у частині оскарження податкових повідомлень-рішень ГУ ДФС у м. Києві від 01.02.2019 № , № , № 000561420, скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 01.02.2019 № ; скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 01.02.2019 № 005604204 в частині податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 147087,30 грн. та штрафних санкцій у розмірі 36771,82 грн., № в частині податкового зобов`язання з військового збору за основним платежем - 12257,27 грн. та штрафних санкцій у розмірі 3064,32 грн., а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

З урахуванням рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 11.04.2019 № 16943/6/99-99-11-05-01-25, ГУ ДФС у м. Києві прийнято нові податкові повідомлення - рішення та вимогу:

- податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 № б/н про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі - 1526,44 грн., у т.ч. за основним платежем 33221,15 грн. та штрафних санкцій 8305,29 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 № про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 3460,53 грн., у т.ч. за основним платежем 2768,43 грн. та штрафних санкцій 692,10 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2019 № Ф-131 про вимогу сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 86623,31 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.04.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 21354,12 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогою про сплату боргу, рішенням про застосування штрафних санкцій, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Перш за все, суд вважає за необхідне висловити позицію щодо податкового повідомлення-рішення від 16.04.2019 № без номеру про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до положень пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу Українку, разі, коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

При цьому, у абзаці 4 п. 58.1 ст. 58 ПК України, зазначено, що форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Так, з метою встановлення єдиного порядку надіслання податкових повідомлень-рішень платникам податків та на виконання ст. 58 ПК України, розроблено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254 (надалі - Порядок № 1204).

У п. 8. Порядку № 1204 зазначено, що при складанні податкового повідомлення-рішення йому присвоюється номер, який вноситься до реєстру, передбаченого пунктом 1 розділу IV цього Порядку, та складається з: порядкового номера у межах підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення, - перші 7 цифр номера; номера підрозділу, який склав податкове повідомлення-рішення, - наступні 4 цифри номера.

Водночас, суд констатує, що отримане позивачем податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 41526,44 грн. не має номеру (а.с. 144 т. 1), тобто, при складанні даного податкового повідомлення-рішення, ГУ ДФС у м. Києві було порушено норми ПК України.

Водночас, у відзиві на позовну заяву, відповідач не спростував вказаних обставин, не поставив під сумнів додане до позовної заяви податкове повідомлення-рішення від 16.04.2019, а також, жодним чином не пояснив причин, з яких таке рішення прийнято без номеру, що є його обов`язковим реквізитом, навіть з тих підстав, як те, що відповідно до пункту 1 Порядку заповнення документів на переказ у разі сплати (стягнення) податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску, здійснення бюджетного відшкодування податку на додану вартість, повернення помилково або надміру зарахованих коштів, затвердженого наказом Мінфіну від 24.07.2015 № 666, одним з реквізитів, який заповнюється платником у полі «Призначення платежу» є: поле № 4: друкується розділовий знак ; друкується роз`яснювальна інформація про призначення платежу в довільній формі. Кількість знаків, ураховуючи зазначені вище поля і розділові знаки, обмежена довжиною поля "Призначення платежу" електронного розрахункового документа системи електронних платежів Національного банку України, при цьому використання символу не допускається. Тож, без номера самого податкового повідомлення-рішення, платником податків у разі його сплати, коректно заповнити призначення платежу не можливо.

Неведене, з урахуванням відсутності обґрунтованої позиції податкового органу з цього питання, дає підстави погодитись з доводами позивача в цій частині щодо порушення форми винесення такого рішення, та про наявність правових підстав для визнання його протиправним та скасування.

У частині встановленого позивачем порушення вимог п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, в результаті чого було занижено податок на доходи фізичних осіб за перевіряємий період на 33221,15 грн. (з врахуванням рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 11.04.2019 № 16943/6/99-99-11-05-01-25), суд зазначає таке.

Виникнення вказаного порушення, за висновками податкового органу ґрунтується на придбанні позивачем обладнання, яке не включається до складу витрат у 2016 - 2017 роках, згідно вимог п. 177.4 ст.177 ПК України.

Так, ФОП ОСОБА_1 , віднесено до складу витрат вартість придбаного обладнання (системні блоки, монітори, гільйотина, електрорадіатори, бігувальна машина, закльопочник, безперебійник, сушарка, клейова машина тощо) на загальну суму 412149,00 грн. у т.ч. ПДВ 68691,5 грн.: 2016 рік - 231789,4 грн., у т.ч. ПДВ 38631,57 грн., 2017 рік - 180359,60 грн., у т.ч. ПДВ 30059,93 грн.

В акті перевірки, перевіряючими зазначено про те, що у п. 177.4 ст. 177 ПК України надано перелік витрат безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів. Зазначеним переліком включення до складу витрат амортизаційних нарахувань у 2016р. не передбачено. З 01.01.2017 фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування має право включити до складу витрат, пов`язаних з провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості придбаних після 01.01.2017 основних засобів та нематеріальних активів або самостійно виготовлених основних засобів при наявності підтверджуючих на здійснення таких витрат документів. Інформація щодо дати введення ФОП ОСОБА_1 вищезазначеного обладнання в експлуатацію відсутня, амортизація у період з 2016-2017 роки не нараховувалась, вартість обладнання включена підприємцем до складу витрат у повному обсязі без нарахування амортизації.

Відповідно до положень пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

За змістом пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У силу норм п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III ПК України.

Слід звернути увагу на те, що поняття «основні засоби» визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92 (далі - Положення № 92).

Згідно з п. 1 Положення № 92, основні засоби - це матеріальні активи, які підприємство отримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Відповідно до п. п. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 ПК України, основні засоби - це матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 грн., невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 грн і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких із дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

У п. 5 П(С)БО 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, передбачено, що підприємства для цілей бухгалтерського обліку можуть самостійно установлювати вартісні ознаки предметів, що входять до складу малоцінних необоротних матеріальних активів.

Такі вартісні ознаки малоцінних необоротних матеріальних активів визначаються у розпорядчому документі про облікову політику підприємства.

У зв`язку із набранням чинності змін до ПК України, з 01.01.2017 ФОП ОСОБА_1 , було розроблено та затверджено наказ про облікову політику, в якому визначено основні засади обліку та визначення основних засобів.

Так, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування починаючи з 01.01.2017 має право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних із провадженням його господарської діяльності, амортизаційні відрахування з вартості придбаних після 01.01.2017 основних засобів і нематеріальних активів або самостійно виготовлених основних засобів за наявності підтверджуючих на здійснення таких витрат документів (крім основних засобів подвійного призначення, визначених п. п. 177.4.6 ПКУ). Облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним об`єктом.

У графі 8 Книги обліку доходів і витрат відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних і комунальних платежів тощо. При цьому, й у графі 1 Книги відображається період обліку (день, місяць, квартал, рік).

Керуючись нормами п. 29 Стандарту «Основні фонди», нарахування амортизації проводиться щомісяця, тому, фізична особа-підприємець має право (за власним бажанням) щомісяця нараховувати амортизацію основних фондів і нематеріальних активів, які безпосередньо використовуються платником у господарській діяльності з метою отримання доходу. Місячна сума амортизації при застосуванні прямолінійного методу визначається діленням річної суми амортизації на 12. Нарахування амортизації розпочинається з місяця, наступного за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання.

Таким чином, у податковому обліку до основних засобів належать матеріальні активи, вартість яких не перевищує 6000 грн., що призначаються для використання у господарській діяльності платника податку і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення і експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Під час періоду, яким охоплено перевірку позивача, ним були придбані наступні матеріальні цінності: у ТОВ Анкор-ДА (37356049) гільйотина 4988 видаткова накладна від 16.03.2017 №2001 вартістю 46250,00 грн.; у ТОВ Анкор-ДА (37356049) Бігувальна перфораційна машина видаткова накладна від 03.03.2017 № 1655 вартістю 10750,00 грн.; у ТОВ ЛБС-Україна (37739408) Клейова машина за видатковою накладною від 31.07.2017 № 260717/3 на суму 73333,50 грн.; у ТОВ Комел (24083083) Системний блок за видатковою накладною від 13.11.2017 № РТУК324051 на суму 14250,15 грн., у ТОВ Розетка УА (37193071) Ноутбук за видатковою накладною від 29.11.2017 № 1554436 на суму 6599,17 грн.; у ТОВ Корсар (25283803) Шафа за видатковою накладною від 21.02.2018 (оплата 14.12.2017) на суму 409798,33 грн.

Розрахунки за придбаний товар проведено в повному обсязі.

ФОП ОСОБА_1 , було розроблено та затверджено наказ про облікову політику, в якому визначено основні засади обліку та визначення основних засобів.

Оскільки, дія Закону № 996 не поширюється на таку категорію суб`єктів господарювання, як фізичні особи-підприємці, відповідно, законодавством не передбачено ведення балансового обліку придбаного, спорудженого (збудованого) нерухомого або рухомого майна з метою документального підтвердження результатів господарської діяльності.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» № 1797-VIII від 21.12.2016 р., який набрав чинності з 01 січня 2017 року було, зокрема, доповнено пункт 177.4 статті 177 ПК України підпунктами 177.4.5-177.4.9, якими врегульовано порядок здійснення амортизаційних відрахувань підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

У відповідності до п. п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з нормами п. п. 177.4.6. п. 177.4. ст. 177 ПК України, зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів (п. п. 177.4.7 п. 177.4 ст. 177 ПК України).

Облік вартості, яка амортизується, ведеться за кожним об`єктом. (п. п. 177.4.8. п 177.4 ст. 177 ПК України)

Згідно з приписами п. п. 177.4.9 п. 177.4. ст. 177 ПК України, амортизація нараховується протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, самостійно установленого фізичною особою, але не менше мінімально допустимого строку корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів. Дія цього підпункту поширюється виключно на об`єкти основних засобів та нематеріальних активів, витрати на придбання чи самостійне виготовлення яких підтверджені документально.

Тож, з наведеного слідує, що витрати на придбання та/або на самостійне виготовлення основних засобів фізичною особою-підприємцем амортизуються, а сума вказаних амортизаційних відрахувань підлягає включенню до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування. При цьому, єдиними умовами для включення вищевказаних амортизаційних відрахувань до складу витрат фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування є: власне бажання підприємця на загальній системі оподаткування щодо нарахування амортизації основних засобів та нематеріальних активів; ведення окремого обліку таких витрат за кожним об`єктом основних засобів та нематеріальних активів; документальне підтвердження витрат на придбання та/або на самостійне виготовлення таких об`єктів основних засобів та нематеріальних активів; амортизація нараховується прямолінійним методом, з урахуванням встановленого законодавцем мінімально допустимого строку корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів; основні засоби, вартість яких амортизується, не може входити до кола основних засобів подвійного призначення.

При цьому, інших умов, для включення до складу витрат фізичною особою-підприємцем на загальній системі оподаткування амортизаційних відрахувань, нормами чинного законодавства не передбачено.

Документами, що підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, закупівельний акт та інші документи, що підтверджують факт оплати отриманих товарів, робіт, послуг, тощо.

У ФОП ОСОБА_1 перевіркою підтверджено наявність всіх первинних документів, які підтверджують факт придбання вище перелічених матеріальних активів.

Оскільки, дія Закону № 996, не поширюється на фізичних осіб-підприємців, позивачем було складено на кожен такий об`єкт наказ про введення в експлуатацію та складено відповідний розрахунок амортизаційних відрахувань по кожному об`єкту. Придбані позивачем необоротні матеріальні активи не мають подвійного призначення, а використовуються при здійснені господарської діяльності - виготовлення друкованої продукції.

Таким чином, суд вважає, що позивачем було дотримано всі вимоги до формування наведених вище витрат, а саме: відповідають вимогам наведеним в п. 177.4 ст. 177 розд. IV ПК України; пов`язані із господарською діяльністю (з отриманням доходу (виручки)); фактично понесені та документально підтверджені.

Надані до перевірки первинні документи, мають всі обов`язкові реквізити, а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву суб`єкта господарювання, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції

Таким чином, спростовується висновок податкового органу про допущення позивачем в цій частині порушень норм ПК України, як помилковий, та який не відповідає фактичним обставинам. При цьому, всі надані до суду документи позивачем, надавались і при проведенні перевірки.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем норм ПК України, а саме, придбання послуг висічки, які не включаються до складу витрат у 2017 р. через відсутність інформації про замовників послуг та отриманих доходів, суд зауважує наступне.

Так, в акті перевірки зазначено про те, що перелік придбаних послуг, щодо яких відсутня інформація про отримання доходу від використання їх у господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 (відсутність калькуляції та інформації про замовників послуг) та які не включаються до складу витрату 2016-2017р. В порушення вимог п. 177.2 ст. 177 ПК України, ФОП ОСОБА_1 неправомірно включено до складу витрат 2017 року послуги від яких доход не отримувався, а саме: 26.12.2017 підприємцем здійснено передплату за послуги висічки ТОВ ПМ -Друк () на суму 101625,00 грн. в т.ч. ПДВ 16937,5 грн. Доход від зазначених послуг підприємцем у грудні 2017 року, не отримувався (акти виконаних робіт, накладні на передачу висіченої продукції відсутні, передплата від замовників на розрахунковий рахунок також не надходила).

Тож, згідно позиції сторони відповідача, до перевірки позивачем не було надано підтверджуючих документів щодо використання отриманих послуг у господарській діяльності та отримання доходу, а саме: калькуляцій на кожний вид виготовленої продукції (наліпок) із зазначенням в них про те, що вартість придбаних послуг входить до собівартості цієї продукції, тобто, замовником або покупцем здійснюється компенсація таких послуг. Також, до перевірки не надано замовлень на виготовлення вище зазначеної продукції.

Слід врахувати, що згідно наданих до перевірки документів в період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність з виготовлення на замовлення друкарської продукції, а саме: візиток, плакатів, брошур, блокнотів, буклетів, наліпок, етикеток, тощо.

Відповідачем не було підтверджено понесених позивачем витрат, а саме, послуг висічки отриманих від ТОВ «ПМ-Друк» () у сумі 84687,50грн., адже ФОП не отримано доходів від зазначених послуг.

При цьому, до перевірки були надані документи, які підтверджують понесені (сплачені) витрати: платіжні доручення, договори, акти приймання-передачі послуг, що не спростовується і стороною відповідача.

Відповідно до положень п. 177.2 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування у фізичної особи-підприємця, який перебуває на загальній системі оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Згідно з приписами п. 44.1 ст. 44 та п. 177.4 ст. 177 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Форму Книги та порядок її ведення затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481, підпункт 5 пункту 6 якого, встановлює, що документами, які підтверджують понесені витрати, безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, можуть бути платіжні доручення, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг.

Позивач вказує на те, що основними контрагентами, яким ФОП ОСОБА_1 надавав послуги висічки та послуги по заливці наліпок за період з 01.01.2016 по 31.12.2017, були: ТОВ «ТІРАС-12» (), НВФ «АГРОСВІТ» (), ПрАТ «КИЇВСТАР» (), що підтверджується договорами, платіжними дорученнями, актами виконаних робіт/послуг, рахунками, замовленнями, податковими накладними, тощо.

За доводами позивача, процес виготовлення об`ємних наліпок (етикеток) складається з кількох етапів: 1. друк: нанесення зображення за допомогою цифрового або трафаретного друку на лист самоклеючої плівки; 2. сушіння відбитків: найчастіше проводиться за допомогою уф-сушарки, якщо використовувався трафаретний друк; 3. висічка: просікання контурів майбутньої наліпки за допомогою ріжучого плоттера; 4. підготовка до заливки: видалення непотрібних залишків плівки з листа; 5. заливка епоксидною смолою: проводиться на спеціальному обладнанні для точного змішування 2-х компонентів - смоли і каталізатора, та правильного дозування готової смоли на наліпку.

Договором від 05.09.2017 № 01/09/2017 із ТОВ «ПМ-Друк» передбачено, що асортимент, якість, ціна та інші характеристики товару деталізуються в замовленні зразок (форма) якого наведена в додатку № 1 до договору.

Оформлені замовлення на послуги висічки продукції за 2017 рік (з вересня по грудень) від ТОВ «ПМ-Друк», складають в сумі 101625,00 грн., у т.ч. ПДВ, що підтверджується документально.

Дані послуги висічки позивачем було замовлено для наступних покупців (замовників):

1. ПАТ «Київстар» згідно договору поставки № 311007 від 06.04.2017 року. Асортимент, якість, ціна та інші характеристики товару деталізуються в Замовленні. Так, згідно оформлених Замовлень специфікація товару - візитні картки різних типів та кількості. Згідно оформлених Замовлень, виставлених рахунків на оплату та видаткових накладних всього реалізовано товару протягом вересня - грудня 2017 року, у т.ч. послуги висічки на загальну суму 78343,02 грн. (разом з ПДВ). Оплату проведено безготівковим розрахунком повністю.

2. СП «Айсберг» ЛТД» згідно виставлених рахунків на оплату та видаткових накладних всього реалізовано товару протягом вересня - грудня 2017 року, у т.ч. послуги висічки на загальну суму 12450,00 грн. (разом з ПДВ). Оплату проведено безготівковим розрахунком повністю.

3. ТОВ «Агенція Вольта» згідно виставлених рахунків на оплату та видаткових накладних всього реалізовано товару протягом вересня - грудня 2017 року, у т.ч. послуги висічки на загальну суму 31400,00 грн. (разом з ПДВ). Оплату проведено безготівковим розрахунком повністю.

4. ТОВ «Компанія СКС» згідно виставлених рахунків на оплату та видаткових накладних всього реалізовано товару протягом вересня - грудня 2017 року, у т.ч. послуги висічки на загальну суму 16334,46 грн. (разом з ПДВ). Оплату проведено безготівковим розрахунком повністю.

5. ТОВ «АТА «КРУНК» згідно виставлених рахунків на оплату та видаткових накладних всього реалізовано товару протягом вересня - грудня 2017 року, у т.ч. послуги висічки на загальну суму 9500,00 грн. (разом з ПДВ). Оплату проведено безготівковим розрахунком повністю.

6. ТОВ НВФ «Агросвіт» згідно виставлених рахунків на оплату та видаткових накладних всього реалізовано товару протягом вересня - грудня 2017 року, у т.ч. послуги висічки на загальну суму 44760,00 грн. (разом з ПДВ). Оплату проведено безготівковим розрахунком повністю.

7. ТОВ «Тойдіко Україна» згідно виставлених рахунків на оплату та видаткових накладних всього реалізовано товару протягом вересня - грудня 2017 року, у т.ч. послуги висічки на загальну суму 142254,66 грн. (разом з ПДВ). Оплату проведено безготівковим розрахунком повністю.

Отримані від наведених вище замовників безготівкові кошти були відображені позивачем у Книзі доходів та витрат у повному обсязі, про що свідчать і матеріали перевірки, адже заниження доходів від підприємницької діяльності перевіряючими не було встановлено.

Тобто, отримані від ТОВ «ПМ-Друк» () послуги. Дійсно, пов`язані із веденням господарської діяльності та отриманням позивачем доходу, та були зумовлені тим, що не маючи в наявності потрібного обладнання, роботи по заливці етикеток смолою та висічки передавали третій стороні.

Суд наголошує, що замовлення вказаного етапу робіт у третьої сторони, є лише проміжною ланкою до вже готової продукції, яка, у подальшому, була реалізована позивачем до кінцевих замовників, що і не заперечується самим відповідачем, тобто, твердження податкового органу про те, що позивачем не отримано доходів від зазначених послуг, є хибними та спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, витрати по придбанню ФОП ОСОБА_1 , протягом 2017 року тмц та послуг у ТОВ «ПМ-Друк» для подальшої їх реалізації, дійсно, понесені у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, що дає підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким було визначено зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в сумі 33221,15 грн.

У частині висновків перевірки щодо неправильного нарахування та сплати позивачем військового збору, суд зазначає, що, оскільки, висновки податкового органу щодо заниження позивачем чистого доходу за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 у загальній сумі 184558,83 грн. не підтвердились, то, відповідного заниження військового збору за даних обставин відсутнє.

Також, щодо донарахування позивачу сум по єдиному соціальному внеску, слід зазначити, що в акті перевірки, встановлено заниження ЄСВ на загальну суму 181115,20 грн., у т.ч. за 2016 рік - на суму 89942,94 грн., за 2017 рік - на суму 91172,26 грн.

За доводами сторони відповідача, згідно ст. 7 Закону, нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом № 2464, максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2016-2017 двадцять п`ять), встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок. У період 2016-2017рр., ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування та був платником податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 , в порушення абзацу 3, частини 8, ст. 9. Закону № 2464 невраховано та не сплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 181115,20 грн.

При цьому, суд зауважує, що ГУ ДФС у м. Києві в акті перевірки не наводить достатніх та належних аргументів, щодо того, чому позивачу розраховано єдиний соціальний внесок із максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України № 2464. Виключно Законом № 2464 визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Згідно із п. 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Протягом 2016 року фізичні особи-підприємці, що перебувають на загальній системі оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, нараховують ЄСВ тільки за місяці, у яких вони отримали дохід (прибуток) у межах максимальної величини й не менше розміру мінімального страхового внеску. У тих місяцях, у яких вони не отримали доходу (прибутку), вони мають право визначити базу нарахування ЄСВ з дотриманням мінімального й максимального її розміру.

Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774) внесено зміни до Закону № 2464, які набувають чинності з 01 січня 2017 року, зокрема, щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону № 2464).

Базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім з фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, яка підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. З 2017 року, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 в редакції Закону № 1774)

Мінімальний страховий внесок - це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2464).

Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частини першої статті 1 Закону № 2464).

Згідно з нормами частини п`ятої статті 8 Закону № 2464, єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Фізичні особи-підприємці, які застосовують загальну систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону № 2464).

Всі первинні та інші документи, які підтверджують визначені (задекларовані) позивачем в податковій звітності суми чистого доходу за перевіряємий період були надані до перевірки у повному обсязі, що не заперечується і податковим органом. При цьому, подані позивачем звіти з єдиного внеску за 2016, 2017 роки заповнені з урахуванням встановлених вимог та відповідають вимогам чинного законодавства України.

Враховуючи висновки рішення про результати розгляду скарги ДФС України від 11.04.2019 № 16943/6/99-99-11-05-01-25, база оподаткування податком на доходи фізичних осіб, а отже, і єдиного соціального внеску складає 184558,83 грн.

Вказаним рішенням було також зобов`язано ГУ ДФС у м. Києві врахувати зазначене рішення до рішення ДФС від 15.03.2019 № 12262/6/99-99-11-05-02-2, яким залишено без змін вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.02.2019 року № Ф-29 про вимогу сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 181115,20 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 01.02.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 27105,82 грн..

Так, на виконання вказаного рішення про результати розгляду скарги. ГУ ДФС у м. Києві було винесено та направлено нові рішення, а саме: вимогУ про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2019 року № Ф-131 про вимогу Сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 86623,31 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.04.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 21354,12 грн..

Як уже зазначалось вище, базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. З 2017 року у разі якщо такими платниками не отримано дохід прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування спино го внеску, встановленої цим Законом. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 в редакції Закону № 1774).

Згідно з нормами частини п`ятої статті 8 Закону № 2464, єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Базою нарахування єдиного внеску є сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та складає 184558,83 грн, з огляду на що, не безпідставним є зазначення ГУ ДФС у м. Києві у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2019 року № Ф-131 вимогу сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного внеску зазначено саме суму 86623,31 грн. (розрахунку не надано), адже згідно нового розрахунку, сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, який складає 184558,83 грн., сума єдиного внеску має складати 40602,94 грн. (184558,83*22%).

Крім іншого, у розрахунку фінансових санкцій з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до рішення про застосування штрафних санкцій від 17.04.2019 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 21354,12 грн., зазначено наступне: на визначені перевіркою суми єдиного внеску в 2016 році - 40294,57* 10%*3 = 12088,37 грн.; у 2017 році-46328,74* 10%*1 період = 9265,75 грн.

Однак, непідтвердженим залишилось, за які саме порушення у 2016 році було визначено суму ЄСВ в розмірі 40294,57 грн., адже рішенням про результати розгляду скарги ДФС України від 11.04.2019 № 16943/6/99-99-11-05-01-25, було скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 01.02.2019 № в частині податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем - 147087,30 грн. та штрафних санкцій у розмірі 36771,82 грн..

Тобто, за 2016 рік відсутня база для нарахування єдиного внеску, якою є сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, за результатами перевірки з врахуванням рішення ДФС України.

Тож, висновки відповідача щодо визначення сум єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, вказані в акті перевірки, та відображені у додаткових грошових зобов`язаннях для позивача за оскаржуваними рішеннями, є необґрунтованими, недоведеними під час розгляду даного спору в суді.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що прийняті ГУ ДФС у м. Києві податкові повідомлення- рішення від 16.04.2019 № б/н, № від 16.04.2019, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2019 року № Ф-131 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 17.04.2019 № , є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що позивач не довів, що він використовував орендоване приміщення у виробничих цілях, суд зазначає, що відповідачем не враховано, що позивач під час подання скарги та доповнень до неї, а також, під час розгляду даного спору, надавав документи на підтвердження факту використання обладнання у власній господарській діяльності.

Під час розгляду спору, стороною позивача надано всі необхідні первинні документи, на підтвердження викладених у позовній заяві обставин та спростування висновків акта перевірки (а.с. 140-250 т. 1, а.с. 1-65 т. 2, а.с. 93-100 т. 2), на противагу чому, відповідач у відзиві на позовну заяву обмежився лише наданням витягів та висновків з акта перевірки, однак, жодним чином не спростував основних доводів, що покладені в основу позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги, у даному випадку, підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 1529,55 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 26.04.2019 № 44 , які підлягають стягненню з відповідача, на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу та рішення про застосування штрафних санкцій - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № б/н від 16.04.2019, яким збільшено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 41526,44 грн., у т.ч. за основним платежем 33221,15 грн. та штрафних санкцій 8305,29 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 16.04.2019 р., яким збільшено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 3460,53 грн., у т.ч. за основним платежем 2768,43 грн. та штрафних санкцій 692,10 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 17.04.2019 № Ф-131 щодо сплати фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в сумі 86623,32 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві № від 17.04.2019 про застосування штрафних санкцій до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску щодо застосування штрафних санкцій в розмірі 21354,12 грн.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1529,55 грн. (одна тисяча п`ятсот двадцять дев`ять гривень 55 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)

Суддя В.І. Келеберда