Справа № 448/581/21
Суддя: Кушнір А. В.
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 448/581/21
Провадження № 2-а/455/39/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Мисів Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Гриник Володимира Миколайовича, третя особа Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,

В С Т А Н О В И В:

13.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до Мостиського районного суду Львівської області із вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серія БАА №554189 від 29.04.2021 якою його ( ОСОБА_1 ) було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн., провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП та стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в його користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що дану постанову вважає незаконною з наступних підстав. Зокрема зазначає, що відповідач виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Вважає, що відповідач грубо порушив вимоги ст. ст.278, 279 КУпАП.

Крім того вказує, що правила дорожнього руху він не порушував. Так, з п. 1.10 Правил дорожнього руху України слідує, що механічний транспортний засіб це транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також на тролейбуси і транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3кВт. Транспортний засіб пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Згідно технічних характеристик, трактор колісний CASE ІН MAGNUM 340, 2013 року випуску, є чотириколісним транспортним засобом, має двигун об`ємом 8700 см.куб., що відповідає категорії машини, на керування якою видане посвідчення тракториста-машиніста категорії А1, маса машини становить 1115 куб. см. Власником трактора колісного є ФГ «Марі Голд». Відповідно до п.2, п.4 «Положення про порядок видачі посвідчень тракториста- машиніста», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 02.04.1994 року, до керування машинами допускаються особи, які мають посвідчення тракториста- машиніста (далі - посвідчення) на право керування машинами відповідних категорій. Машини, керування якими здійснюється за наявності посвідчення, в залежності від їх типів і призначення поділяються на такі категорії: А1 - трактори з потужністю двигуна до 73,5кВт.

Таким чином, стверджує, що він, для керування трактором колісним марки CASE ІН MAGNUM 340, 2013 року випуску, об`ємом двигуна 8700 см.куб. повинен мати і має посвідчення тракториста-машиніста категорії А1 серії НОМЕР_1 , видане 27.11.2014 року, яке на вимогу працівника поліції надав, однак останній, не взявши до уваги його пояснення та всупереч вказаним положенням закону, виніс оскаржувану постанову, якою безпідставно притягнуто його до адміністративної відповідальності та накладено стягнення.

Крім того, зазначає, що накладення на нього штрафу призвело до втручання держави в його право на мирне володіння майном. Таке втручання є невиправданим, оскільки воно не ґрунтується на законі. Тому, як вважає, оскаржувана постанова суперечить не тільки національному законодавству, а також порушує п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також, позивач просить поновити строк на звернення із адміністративним позовом до суду, оскільки такий був пропущений з поважних причин.

Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 17.05.2021 року адміністративну справу передано на розгляд Старосамбірському районному суду Львівської області за територіальною підсудністю.

Ухвалою судді Старосамбірського районного суду Львівської області від 29.06.2021 позивачу поновлено строк для звернення до суду із даним позовом, адміністративний позов був прийнятий до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 06.08.2021 (із врахуванням щорічної основної відпустки головуючого - судді Кушніра А.В. у період з 05.07.2021 по 30.07.2021).

Ухвалою суду від 06.08.2021року, постановлену без виходу до нарадчої кімнати, розгляд справи було відкладено на 03.09.2021.

В судові засідання на 06.08.2021 та 03.09.2021 позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча був двічі своєчасно та належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення «Укрпошта» №667 та №630, і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило жодних заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

Відповідач - поліцейський взводу роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрал поліції Гриник В.М. та представник третьої особи - Управління патрульної поліції у Львівській області в судове засідання не з`явилися, будучи своєчасно і належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання.

10.08.2021 від представника Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Хрущ Т.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю такого, розгляд справи просить проводити у відсутності сторони відповідача. В обґрунтування своїх заперечень проти позову покликається на те, що відповідно до пункту 4 «Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 02 квітня 1194 року, встановлено, що машини, керування якими здійснюється за наявності посвідчення, залежно від їх типів і призначення поділяються на такі категорії, зокрема, трактори з потужністю двигуна до 73,5 кВт; трактори з потужністю двигуна понад 73,5 кВт. Згідно офіційного сайту де виготовляється техніка CASE IH, характеристика трактора колісного CASE IH MAGNUM 340, 2013 року випуску, є чотириколісним транспортним засобом, має двигун об`ємом 8700 см. куб, максимальна потужність двигуна 374 (275) (к.с. (кВт), про що позивач у позовній заяві не зазначив. З огляду на вище наведене позивачу для керування транспортним засобом CASE IH MAGNUM 340, 2013 року випуску, об`ємом двигуна 8700 см. куб, потужністю двигуна 275 кВт, потрібно посвідчення тракториста - машиніста з категорією А2 (трактори з потужністю двигуна понад 73,5 кВт;). Згідно посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 від 27 листопада 2014 року видане позивачу, відкрита лише категорія А1 згідно якої право керувати можна тракторами потужністю двигуна до 73,5 кВт. Крім того, зазначає, що розгляд справи відбувався в присутності особи, що відповідає пункту 8 Інструкції № 1395 від 07.11.2015, з дотримання вимог пункту 9, а саме - було оголошено, яка справа розглядається, з посиланням на пункти ПДР України, роз`яснено права та обов`язки позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП Інспектор Управління виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу 3400 грн. Таким чином, в діях позивача є склад адміністративного правопорушення. Дана постанова у справі про адміністративне правопорушення обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Викладене вище свідчить з однієї сторони про безпідставність та необґрунтованість позовної заяви, а з іншої - про правомірність оскаржуваної постанови. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності учасників справи.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 29.04.2021 поліцейський взводу роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Гриник В.М. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №554189, якою на ОСОБА_1 (позивача у справі) накладено адміністративне стягнення за ч.2 ст.126 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 гривень. Згідно даної постанови встановлено, що 29.04.2021 о 01.00год на АД Львів-Краківець 54 км водій ОСОБА_1 керував ТЗ не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.2.1а ПДР України.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню, зокрема, норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства, Правил дорожнього руху.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст.222 КУпАП, саме до компетенції органів Національної поліції віднесено розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП.

Згідно ч. 2 цієї статті, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року N 3353-XII «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Відповідно до ч.2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частинами 1, 2 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1,2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст.78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до пункту 4 «Положення про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 02 квітня 1194 року, встановлено, що машини, керування якими здійснюється за наявності посвідчення, залежно від їх типів і призначення поділяються на такі категорії, зокрема, А1 - трактори з потужністю двигуна до 73,5 кВт; А2 - трактори з потужністю двигуна понад 73,5 кВт.

Згідно технічних характеристик трактор CASE IH MAGNUM 340, є чотириколісним транспортним засобом, має двигун об`ємом 8700 см. куб, максимальна потужність двигуна 374 (275) (к.с. (кВт).

З огляду на вище наведене позивачу для керування транспортним засобом CASE IH MAGNUM 340, об`ємом двигуна 8700 см. куб, потужністю двигуна 275 кВт, потрібно посвідчення тракториста - машиніста з категорією А2 (трактори з потужністю двигуна понад 73,5 кВт).

Згідно наявної у матеріалах справи копії посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 від 27 листопада 2014 року виданого позивачу, у позивача наявна лише категорія А1 згідно якої позивач має право керувати тракторами потужністю двигуна до 73,5 кВт.

Таким чином, покликання позивача на те, що для керування трактором колісним марки CASE ІН MAGNUM 340, об`ємом двигуна 8700 см.куб. він повинен мати посвідчення тракториста-машиніста категорії А1, спростовуються наведеними вище нормами права та встановленими фактичними обставинами справи.

У позовній заяві, позивач також покликається на те, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального законодавства.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази неправомірної поведінки працівників поліції під час винесення оскаржуваної постанови.

Крім того, з цього приводу, суд звертає також увагу на те, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Таким чином, суд зазначає, що з врахуванням всіх обставин справи, скасування постанови з однієї лиш формальної підстави не забезпечить дотримання принципу справедливості та не спростує вчиненого позивачем правопорушення.

Крім того суд вважає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірних рішень і, як наслідок, про їх скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

Разом із тим, суд звертає увагу на те, що позивачем заявлено позов до неналежного відповідача. Так, у позовній заяві, відповідачем у даній справі позивачем вказано поліцейського взводу роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Гриник Володимира Миколайовича.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами першою, другою і четвертою статті 126.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, поліцейські відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку - Національної поліції.

Отже, відповідні поліцейські не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене, належним відповідачем у даній справі повинен бути відповідний орган Національної поліції, а саме Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Частиною другою статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог

Статтею 46 КАС України встановлено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.

Підстави та порядок заміни неналежної сторони у адміністративному процесі встановлено приписами статті 48 КАС України.

Згідно із частиною 3 статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Отже замінити відповідача у справі суд вправі лише за згодою позивача, залучити у якості співвідповідача іншого суб`єкта владних повноважень суд вправі за заявою позивача або у разі незгоди позивача із заміною відповідача.

Зі змісту наведених положень процесуального законодавства випливає, що належним є відповідач, який є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.

Тобто у разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, оскільки не є учасником спірних правовідносин, то підстави для задоволення такого позову відсутні.

Аналогічну правову позицію з питання неналежного відповідача у справі висловив Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 803/1252/17.

Зважаючи на повторну неявку позивача в судове засідання, суд позбавлений об`єктивної можливості з`ясувати думку позивача з приводу заміни відповідача та реалізувати процедуру заміни відповідача на належного, передбачену ч.3-4 ст. 48 КАС України та залучити до участі у справі належного відповідача, а саме Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Крім цього чинний Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає такої підстави для відкладення розгляду справи як необхідність з`ясування думки позивача щодо заміни відповідача.

Отже, суд, відповідно до норм Кодекс адміністративного судочинства України, розглянув справу на підставі позовної заяви поданої позивачем, в межах позовних вимог, що пред`явлені до відповідача, який визначений позивачем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та беручи до уваги те, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності в суду можливості замінити його належним відповідачем, оскільки позивач жодних клопотань та заяв не заявляв, виявив бажання бути відсутнім під час розгляду справи у суді, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 72-78, 241-246, 250, 271, 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Гриник Володимира Миколайовича, третя особа Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Старосамбірський районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: с.Шумина Самбірського району Львівської області;

Відповідач: поліцейський взводу роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Гриник Володимир Миколайович; адреса: м.Львів, вул.Перфецького, 19.

Третя особа: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції; адреса: м.Львів, вул.Перфецького, 19.

Повний текст судового рішення складено та проголошено 03 вересня 2021року.

Суддя А.В. Кушнір