Справа № 758/5133/21
Суддя: Головчак М. М.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/5133/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчак М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Пальчак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Ярослава Павловича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

19 квітня 2021 року до Подільського районного суду м. Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Ярослава Павловича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП. Зазначеною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 680 грн. 00 коп. за порушення Правил дорожнього руху- зупинка та стоянка транспортного засобу безпосередньо на виїзді з прилеглих територій, що суттєво перешкоджало дорожньому руху.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 29.03.2021 року, приблизно об 11 год. 30 хв., за адресою м. Київ, вул. Борисоглібська, 10-А, ОСОБА_1 , зупинила транспортний засіб MAZDA CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 , зайшла в приміщення, що розташоване за вказаною адресою та попросила охоронця відчинити ворота, аби заїхати у двір будівлі. Наголошує, що здійснила зупинку транспортного засобу, оскільки це була вимушена дія, яка обумовлена необхідністю вчинення заходів для заїзду в двір будівлі.

Окрім того, зупинка транспортного засобу не створювала перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху. Посилаючись на ч. 3 ст. 265-2 КУпАП , що транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик, у разі, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху, вважає, що вчиненні діє є протиправними та незаконними.

ОСОБА_1 вважає, що обставини, викладені у постанові, не відповідають дійсності, незаконною, прийнятою за відсутністю доказів, які б свідчили про порушення нею правил зупинки чи стоянки, а також за відсутністю належних, достовірних і достатніх доказів, які б свідчили про розміщення транспортного засобу таким чином, що створює перешкоди дорожньому руху чи загрожує безпеці руху, ПДР не порушувала. Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а дії відносно тимчасового затримання та доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик є протиправними.

Таким чином, позивач вважає, що в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, а тому вважає, що провадження в цій справі про адміністративне правопорушення за вказаним фактом відносно неї підлягає закриттю.

Ухвалою суду від 23.04.2021 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та призначено перше судове засідання на 10 год. 00 хв. 10.06.2021 року.

Запропоновано відповідачам протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позов, а також роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішуватиме справу за наявними матеріалами. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може буде кваліфіковано судом як визнання позову.

09.06.2021 року на електронну адресу суду від Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла заява про відкладення розгляду справи та продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

Станом на день розгляду справи, а саме 06.09.2021 відзив відповідачем не надано.

06.09.2021 року позивач подала заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити їх у повному обсязі.

У позовній заяві позивачем також ставиться питання про поновлення їй строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (київської міської державної адміністрації Гончарука Я.П. серія АС №3 від 29.03.2021 року. Обгрунтовуючи тим, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не була надіслана у строки, що передбачені законодавством. У зв`язку з цим, 31.03.2021 року, представником позивача на адресу відповідача було надіслано адвокатський запит про отримання копії оскаржуваної постанови. Таким чином, позивач отримала копію оскаржуваної постанови лише 13.04.2021, тобто після закінчення строку оскарження даної постанови. Вважає причину пропуску строку на оскарження поважною.

Розглянувши питання про поновлення строку на оскарження, позовну заяву та додані до неї матеріали, суд вважає причину пропуску строку на оскарження постанови поважною, у зв`язку з чим строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АС №3 від 29.03.2021 року підлягає поновленню.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст.55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Судом встановлено, що 29.03.2021 року головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончаруком Я.П. винесено постанову серії АС № відносно ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 3ст. 122 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 здійснила порушення п. 15.9 (и) ПДР України 29.03.2021 року об 11 год. 36 хв. в м. Києві по вул. Борисоглібська, 10-А, а саме, транспортний засіб MAZDA CX-5 д.н.з. НОМЕР_1 зупинено ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглих територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, яка передбачає відповідальність в тому числі і за порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Позивач в своєму адміністративному позові вказала, що постанова інспектора винесена з порушенням її прав та чинного законодавства, є необґрунтованою і незаконною та підлягає скасуванню, оскільки вказаною особою не проведено заміри відстані на місці вчинення правопорушення, що підтверджувало б факт зупинки автомобіля менше ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місті виїзду в порушення вимог ПДР України.

Окрім того, фіксування порушення ПДР здійснювалося технічним засобом Sigma PQ53, матеріали справи не містять відомостей про те, що такий засіб використовується при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, що викликає сумніви щодо належності та допустимості фотознімків як доказу.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що й підтверджувало б факт зупинки транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 08.02.2018 р. у справі 760/3696/16-а, від 18.07.2019 р. у справі 216/5226/16-а.

При цьому, доказів вчинення адміністративного правопорушення, зазначеного у постанові, в порядку ст. 251 КУпАП надано не було.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що посадовою особою відповідача в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винна позивачка в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зазначити, що норми ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 122 КУпАП, на думку суду, в даному випадку є недоведеним.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В той же час, в порушення вказаних вимог, відповідачем не було вжито всіх заходів для повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставини справи, що мали значення для її правильного вирішення.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.6 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, відповідач не надав доказів, з яких можливо було встановити наявність в діях позивача порушення ПДР України та відповідно й наявності адміністративного правопорушення. При цьому інших доказів в обґрунтування правомірності своїх рішень відповідачем не надано.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії АС №3 від 29.03 2021 р. на ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП у розмірі 680,0 грн. підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Щодо вимог про стягнення штрафу в розмірі 340,00 грн., вартості евакуації в розмірі 1 270,00 грн., вартості зберігання у розмірі 144,00 грн., комісії банку 127,00 грн. та 14,40 грн., слід зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, за повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігався на спеціальному майданчику чи стоянці, позивачкою було оплачено витрати, пов`язані з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу у розмірі 1414,00 грн. (1270,0 грн. оплата послуги евакуації; 144,00 грн. оплата вартості зберігання транспортного засобу на спец майданчику).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019р. у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Цивільний касаційний суд в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що до матеріальної шкоди, яку просить відшкодувати позивачка відносяться витрати за послуги з евакуації в розмірі 1270,00 грн., які були перераховані позивачкою на рахунок товариства, яке здійснює перевезення автомобіля на спецмайданчик, та витрати за зберігання на спецмайданчику в розмірі 144,00 грн. на рахунок Головного управління Національної поліції у м.Києві.

Враховуючи зазначене, вказані вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки, при цьому, комісія банку яку просить стягнути позивачка з відповідача не є матеріальною шкодою у розумінні статті 1173, 1174 ЦК України.

Щодо стягнення штрафу в розмірі 340,00 грн., то відповідно до ч.1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Позовна вимога про стягнення на користь позивачки 340,00 грн. сплаченого штрафу на підставі оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не підлягає задоволенню, враховуючи положення ч.3 ст. 286 КАС України.

Процедура повернення штрафу передбачена ст. 296 КАС України і не може бути розглянута в цій справі. Окремий порядок повернення коштів передбачений Порядком повернення коштів, помилково або надмірно зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013р. № 787.

Вказана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.07.2019 р. у справі №757/2757/16-а.

Стосовно відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

У відповідності до частин першої та третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

У статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У свою чергу, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в суді здійснював адвокат Овчінніков А.А., повноваження якого були підтверджені договором про надання правової допомоги №31/03/21 від 31.03.2021 року, ордером на надання правничої допомоги.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі 10000,00 грн.

До матеріалів справи позивач додала лише квитанцію до прибуткового касового ордера №31/03/21 від 31.03.2021 року на сплату 10000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, відсутності акту виконанх робіт, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності вчинення відповідних дій адвокатом, значимості таких дій у справі, суд вважає у задоволені вимоги слід відмовити.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України з відповідача на користь позивачка підлягає стягненню судовий у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АС №3 від 29.03.2021.

Адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Ярослава Павловича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності- задовільнити частково.

Скасувати постанову головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарука Ярослава Павловича серії АС №3 від 29.03.2021 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 1414 грн. (одна тисяча чотириста чотирнадцять) 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У стягненні за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10.000 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня складання судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

відповідач: головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Солом`янського району управління з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Гончарук Я. П., місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6

відповідач: Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), місцезнаходження: 01030, м. Київ, вул. Леонтовича, 6

Суддя М. М. Головчак