Справа № 640/22064/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2021 року місто Київ №640/22064/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення від 15.07.2020 №155,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №155 від 15.07.2020р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати протиправним та скасувати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач дізналася про оскаржуване рішення відповідача про скасування їй дозволу на імміграцію 19.08.2020р. та отримала його копію. Вважає, що підстави для скасування дозволу на імміграцію відсутні, а рішеня відповідача про скасування такого дозволу є необґрунтованим та безпідставним. Рішення та дії відповідача порушують право та законні інтереси позивача, право на проживання в Україні, право на сім`ю, родинний спокій та сімейний затишок, право спокійно жити та виховувати своїх дітей, ставлять під сумнів репутацію та законність перебування на території України, створюють перешкоди реалізації інших прав, в тому числі повноцінного суспільного життя тощо.

Досліджуючи матеріали позовної заяви, судом встановлено, що позивачем в тексті позовної заяви заявлено клопотання про витребування доказів.

Як вбачається із вказаного клопотання, позивач просить суд витребувати у відповідача дозвіл на імміграцію позивача, висновок та інші матеріали провадження чи перевірки, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, а також рішення про скасування позивачу посвідки, якщо таке рішення приймалось у формі рішення суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/22064/20. Витребувано від Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області належним чином завірені копії всіх документів, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Запропоновано відповідачеві протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву, копію відзиву одночасно надіслати позивачу.

Відповідач, у поданому до суду відзиві на позовну заяву, проти позову заперечив та просив суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування зазначив, що у зв`язку з надходженням запиту до ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області здійснено перевірку матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання позивача. У ході перевірки встановлено, що позивач станом на 14.11.2013 (дата подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну) перебувала на території України з порушенням правил перебування іноземців на території України.

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, 14.11.2013 звернулась до Яготинського PC УДМС України в Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. З ст. 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка є матір`ю громадянина України (син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12.03.2013, довідка про реєстрацію особи громадянином України № 577 від 10.07.2013).

06.04.2013 року Яготинським PC УДМС України в Київській області було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу.

14.03.2014 ОСОБА_1 документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

Позивач є матір`ю: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджує копія Свідоцтва про народження ОСОБА_2 (бланк серії НОМЕР_1 від 12.03.2013р.); ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджує копія Свідоцтва про народження ОСОБА_3 (бланк серії НОМЕР_3 від 20.11.2014р.); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджує копія Свідоцтва про народження ОСОБА_4 (бланк серії НОМЕР_4 від 17.12.2015р.), які є громадянами України.

Позивач звернулася із заявою до Корольовського районного відділу у місті Житомир УДМС України в Житомирській області про прийняття її до громадянства України.

Позивач отримала листа Корольовського районного відділу у місті Житомир УДМС України в Житомирській області за вих..№1801.2/13764-20 від 17.08.2020р. з додатком копії Рішення ЦМУ ДМС України у м.Києві та Київській області №155 від 15.07.2020р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 06.03.2014р., та скасування посвідки серії НОМЕР_2 від 14.03.2014р. з підстав п. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

Вважаючи вказане рішення необґрунтованими та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» (надалі - Закон) : імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно ст.4 Закону, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів.

Статтею 6 Закону визначено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема, організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Згідно ст. 13 Закону Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання. Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України. У разі скасування дозволу на імміграцію стосовно особи, яка була до його надання визнана біженцем в Україні, її не може бути вислано або примусово повернуто до країни, де її життю або свободі загрожує небезпека через її расу, національність, релігію, громадянство (підданство), належність до певної соціальної групи або політичні переконання. Якщо особа оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію до суду, рішення про її видворення не приймається до набрання рішенням суду законної сили.

Особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування (ст.14 Закону).

Згідно ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку. Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 ( далі - Порядок).

Пунктом 11 вказаного Порядку визначено перелік документів, що подаються для отримання дозволу на імміграцію

Дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію. ( п.21 Порядку).

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу ( п.22 Порядку).

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти ( п.23 Порядку).

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321.

Згідно п.64-66 вказаного порядку, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію";2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом. Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування. Копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.

В ході розгляду справи судом встановлено, що на час прийняття рішення щодо видачі дозволу на імміграцію в Україну, органами ДМС не було встановлено підстав відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну. Крім цього, на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, за наслідками перевірки документів позивача будь-яких порушень законодавства не виявив.

Згідно копії рішення копії Рішення ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області №155 від 15.07.2020р. вбачається, що однією з підстав для скасування дозволу на імміграцію зазначено п. 1) ст. 12 Закону України "Про імміграцію", тобто надання дозволу на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Відповідачем зазначається, що у січні 2020 року до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов запит з Управління ДМС України в Житомирській області щодо підтвердження законності надання дозволу на імміграцію Позивачу, 29.11.1985 р.н. у зв`язку зі зверненням останньої із заявою про прийняття до громадянства України.

У зв`язку із надходженням даного запиту було здійснено перевірку матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання Позивача.

Відповідачем зроблено висновок, що дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання Україні надано позивачу на підставі свідомо неправдивих відомостей.

Так, при перевірці законності надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну було встановлено, що на момент подання відповідної заяви законність свого перебування на території України була підтверджена копією паспортного документа з штампом про перетин 07.10.2013 державного кордону в пункті пропуску «Конотоп». Крім цього, відповідно до копії паспорта позивача протягом 2013, окрім зазначеного, здійснено ще 3 перетини державного кордону, а саме:

03.07.2013 в пункті пропуску «Зернове»;

08.07.2013 в пункті пропуску «Конотоп»;

05.10.2013 в пункті пропуску «Зернове».

Однак відповідно до відомостей наявних у інтегрованій міжвідомчій автоматизованій системі обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» така особа не здійснювала перетин кордону у зазначені дати.

За надісланим, з даного приводу, запитом Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відмовлено у наданні відомостей про перетини вказаною іноземкою державного кордону (підтвердження наявних відомостей) та зазначено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.07.2012 № 481-р Державна міграційна служба України є користувачем інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан». Цей абонентський пункт діє на базі Державної міграційної служби України та дає можливість отримати запитувану інформацію у повному обсязі (лист вх. № 11014/1/8010-20 від 20.03.2020).

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2006 року 215-р ( 215-2006-р ) "Про затвердження плану заходів із створення інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, до 2008 року", Законів України "Про Державну прикордонну службу України" (661-15), "Про інформацію" (2657-12), "Про Національну програму інформатизації" (74/98-ВР), "Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах" (80/94-ВР), розроблено Положення про інтегровану міжвідомчу інформаційно-телекомунікаційну систему щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, затверджене Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства закордонних справ України, Міністерства праці та соціальної політики України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України 03.04.2008284/287/214/150/64/175/266/75 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 12 травня 2008 р. за N 396/15087 /надалі Положення N284/287/214/150/64/175/266/75/, що визначає структуру, складові та порядок користування інтегрованою міжвідомчою інформаційно-телекомунікаційною системою щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (далі - система "Аркан").

Пунктом 3 Порядку N284/287/214/150/64/175/266/75 визначено, що система "Аркан" - це сукупність організаційно-розпорядчих заходів, програмно-технічних та телекомунікаційних засобів, що забезпечують обробку інформації (уведення, приймання, отримання, передавання, реєстрація, зберігання) щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України, та автоматизований доступ до інформаційних ресурсів (баз даних) суб`єктів системи "Аркан". Перелік інформаційних ресурсів (баз даних) та функціональних завдань системи "Аркан" наведено в додатку.

Згідно з приписами п. 7 Порядку N284/287/214/150/64/175/266/75 розпорядником системи "Аркан" є Адміністрація Державної прикордонної служби України (далі Адміністрація Держприкордонслужби).

Відповідно до п. 8 Порядку N284/287/214/150/64/175/266/75 система "Аркан" створюється з метою своєчасного, достовірного та функціонально повного інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності суб`єктів системи стосовно здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, розшуку в пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, припинення протиправної діяльності фізичних і юридичних осіб, які незаконно переправляють мігрантів в Україну або транзитом переміщують їх через територію України, посилення контролю за додержанням правил в`їзду, виїзду, перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством.

Пунктом 32 Порядку N284/287/214/150/64/175/266/75 встановлено, що суб`єкти системи "Аркан" відповідають за достовірність інформації, що передається ними в системі "Аркан".

Відповідач вважає, що враховуючи відомості, отримані з системи «Аркан» станом на 14.11.2013 (дата подачі заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну) позивач перебувала на території України з порушенням вимог підпункту 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 № 150, якою передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів для в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Як на підставу для скасування дозволу на імміграцію відповідач посилається на відомості інтегрованої міжвідомчої інформаційно - телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон "Аркан», в яких інформації про перетин державного кордону, які наявні в паспорті позивача за базою не значиться. Водночас суд зазначає, що зазначені відомості інформаційної системи "Аркан" не є підставою для скасування дозволу на імміграцію та скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

На думку суду, наведене правове регулювання та встановлені обставини дають підстави для висновку, що відсутність у відповідних базах даних інформації про перетин позивачем кордону 03.07.2013, 08.07.2013 та 05.10.2013 не є достатнім доказом для висновку про повідомлення позивачем завідомо недостовірної інформації, перебування на території України без правових підстав.

При цьому, суд враховує, що відповідачем жодних належних у розуміні статей 72, 73 Кодексу адміністративного судочинства України доказів та інформації щодо причин проставлення в паспорті позивача відмітки про перетин кордону, зокрема, прізвище посадової особи, яка здійснювала паспортний контроль, не надано, що, в свою чергу, унеможливлює встановити обставини стосовно проставлення відповідних відміток.

Крім, того пунктом 1 частини першої статті 12 Закону України "Про прикордонний контроль" передбачено проставлення відмітки про перетин кордону, що було встановлено судом під час судового розгляду адміністративної справи.

Як вже було зазначено, позивач є матір`ю ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є громадянами України. Неврахування цієї обставини може мати наслідком роз`єднання сім`ї, що, за відсутності інших обставин, є неспівмірним з відсутністю в базах даних інформації про перетин позивачем кордону, що судом визнано недостатнім доказом для висновку про повідомлення позивачем недостовірної інформації про перетин кордону на підстав відмітки в паспорті та перебування на території України без достатніх правових підстав.

Разом з тим, суд вказує, що зазначені відомості інформаційної системи "Аркан" не є беззаперечною передбаченою законодавством підставою для скасування дозволу на імміграцію.

Крім того, відповідачем не надано доказів того, що дата штампів про перетин державного кордону позивачем, які проставлені в її паспортному документі є недійсними, чи визнано у судовому порядку факт їх підробки.

Таким чином, відсутні докази того, що дозвіл на імміграцію позивачу наданий на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Використання завідомо підробленого документа кваліфікується як злочин, відповідно до частини четвертої статті 358 Кримінального Кодексу України.

В матеріалах справи відсутні вироки суду, якими встановлено, що паспорт позивача. є недійсним та штампи про перетин нею державного кордону України підроблені.

Відповідачем не надано вироку суду по кримінальній справі за статтею 358 Кримінального кодексу України відносно будь-якої особи, чим підтверджувався би факт недійсності, або підробки в паспортному документі позивача дати штампу про перетин державного кордону позивачем.

Отже, не існує належних доказів надання позивачу відповідачем дозволу на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Крім того, відсутні докази порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та відповідачем не надано доказів притягнення позивача до адміністративної відповідальності за це порушення.

Згідно статті 23 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

За ст. 203 КУпАП України, порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачена законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази запрошення позивача для надання пояснень, тобто в порушення визначеної Порядком №1983, питання про скасування дозволу на імміграцію розглядалось без запрошення позивача для надання пояснень, при винесенні оскаржуваного рішення не вивчались обставини наявності підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Таким чином, відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини у виниклих обставинах.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області №155 від 15.07.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (, 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній) витрати по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.