Справа № 200/6351/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 р. Справа№200/6351/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Христофорова А.Б.,

при секретарі судового засідання Нікіфорової В.В.

за участю:

представника відповідача Наумова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2021 року № Ф-4441-13-У, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС України у Донецькій області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2021 року № Ф-4441-13-У.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2001 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (КВЕД 52.12.0 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах продовольчого асортименту (основний), адреса реєстрації - АДРЕСА_1 .

Вказує, що з початку антитерористичної операції позивач фактично припинив ведення підприємницької діяльності, припинив подавати звіти та сплачувати податки і збори.

Відповідно до довідки УСЗН від 28.10.2019 року №1419-, позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу.

Зазначає, що з листопада 2019 року по даний час він офіційно працює у Горлівському інституті іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» та є пенсіонером за віком.

У травні 2021 року позивачу на його адресу: АДРЕСА_2 надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження №65291900. Виконавче провадження відкрито за вимогою Головного управління ДПС у Донецькій області за вимогою №Ф-4441-13Увід 16.02.2021 року про стягнення недоїмки із сплати ЄСВ в сумі 27 457,05 грн.

Зазначає, що жодних документів щодо проведення перевірки та вимога про оплату боргу на адресу позивача не надходили.

Із сумою боргу, вказаної у вимозі, позивач не згоден та вважає вимогу такою, що винесена безпідставно та підлягає скасуванню, оскільки в самій спірній вимозі зазначено адресу позивача (м. Горлівка), за якою останній не проживає, вимога не містить даних по фактичну адресу проживання позивача та підпису позивача, вимогу про сплату боргу позивач не отримував, тому був позбавлений права її оскаржити

Вказує, що жодних актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного соціального внеску ним не отримано, звітів до органів доходів та зборів не подавав у зв`язку із припиненням провадження підприємницької діяльності.

Також із вимоги позивачу не зрозуміло, за який час нараховується недоїмка із сплати ЄСВ.

Наполягає на тому, що з листопада 2019 року він є застрахованою особою і єдиний внесок за нього регулярно нараховувався та сплачувався роботодавцем.

Зазначає, що податкове законодавство ґрунтується на принципі презумпції правомірності рішень платника податків.

Крім того, винесення спірної вимоги порушує право позивача на мирне володіння майном, закріплене у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також вказує, що з листопада 2019 року йому призначена пенсія за віком, тобто він є пенсіонером та звільнений від сплати ЄСВ в силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім того зазначає, що Указом Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької га Луганської областей.

Станом на дату прийняття спірної вимоги податкового органу (16.02.2021) антитерористична операція не закінчена.

Місто Горлівка включено до переліку населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» містив пункт 9-4, відповідно до якого Позивач звільнявся від сплати ЄСВ.

Вважає, що сума недоїмки позивача зі сплати ЄСВ, визначена у спірній вимозі, підлягає списанню, посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 06.11.2018 по зразковій справі № 812/292/18.

Відповідач у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 позов не визнав в повному обсязі, зазначивши, що за даними Головного управління ДПС у Донецькій області ОСОБА_1 знаходився на обліку з 12.01.2001 по 26.05.2021, як фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування.

Станом на 01.06.2021 року в інтегрованій картки платника 71040000 рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 27 457,05 грн.

Законом України від 06.12.2016 року № 1774-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни до Закону № 2464, які набули чинності з 01 січня 2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які проводять незалежну професійну діяльність, а саме:

базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. З 2017 року у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частити 1 статті 7 Закону № 2464 в редакції Закону № 1774)

Вказує, що Головним управлінням ДПС у Донецькій області по терміну сплати 09.02.2018 р. було проведено нарахування єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8 448 грн., як фізичній особі - підприємцю на загальній системі оподаткування, яка є платником єдиного внеску.

Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» внесені зміни до Закону №2464, а саме з 01.01.2018 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 Закону №2464 зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок ( абзац 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464).

Враховуючи вищенаведене, відповідачем було проведені наступні нарахування зобов`язань з єдиного внеску:

за 1 квартал 2018 по терміну сплати 19.04.2018 у сумі 2 457,18 грн., за 2 квартал 2018 по терміну сплати 19.07.2018 у сумі 2 457,18 грн., за 3 квартал 2018 по терміну сплати 19.10.2018 у сумі 2457,18 грн., за 4 квартал 2018 по терміну сплати 21.01.2019 у сумі 2457,18 грн;

за 1 квартал 2019 по терміну сплати 19.04.2019 у сумі 2 754,18 грн, за 2 квартал 2019 по терміну сплати 19.07.2019 у сумі 2 754,18 грн., за 3 квартал 2019 по терміну сплати 21.10.2019 у сумі 2 754,18 грн., за 4 квартал 2019 по терміну сплати 20.01.2020 у сумі 918,06 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Вказує, що платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

Згідно облікових даних з інформаційної системи заборгованість позивача, станом на 31.01.2021 становила 27 457,05 грн.

Визначає, що на підставі цих даних ГУ ДПС у Донецькій області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.02.2021 №Ф-4441-13, яка була направлена позивачу на адресу: АДРЕСА_3 , що підтверджується поштовим конвертом.

Посилається на позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30 березня 2018 року у зразковій справі №812/292/18 відповідно до якої:

з огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-УІ відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Закон № 2464-УІ не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Вважає, що вказаним рішенням Верховного Суду у зразковій справі наголошено, що абзац третій пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-УІ звільняє платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачені цим Законом, але не скасовує повністю обов`язків платника єдиного внеску.

Також, розглядаючи цю адміністративну справу, суд зазначив, що обов`язки платника єдиного внеску, встановлені частиною 2 статті 6 Закону №2464-УІ, кореспондуються з іншими нормами цього ж Закону.

Зокрема, до таких норм Закону №2464-VI, дія яких не зупинялася для окремих категорій платників, відносяться, зокрема: стаття 7 щодо бази нарахування єдиного внеску, стаття 8 щодо розміру єдиного внеску та пропорції його розподілу, стаття 9, яка встановлює порядок обчислення і сплати єдиного внеску.

Відповідно, норми статті 6 Закону №2464-VІ співвідносяться з переліченими нормами статей 7, 8 та 9 цього ж Закону як загальні та спеціальні, у разі колізії між якими пріоритет надається спеціальній нормі.

При цьому, дія спеціальних норм Закону №2464-VI не зупинена пунктом 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення», отже їх дія розповсюджується на всіх платників єдиного внеску незалежно від місця їх перебування на обліку.

Наполягає на тому, що за таких умов, норми пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2464-VI не можуть тлумачитися як абсолютне та безумовне звільнення певних платників від виконання всіх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону №2464-VI, а повинні застосовуватися відповідно до призначення пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» до тих обов`язків, які платник не мав можливості виконати з об`єктивних обставин, через провадження антитерористичної операції.

В даній справі такі об`єктивні обставини відсутні, що унеможливлює звільнення позивача від сплати єдиного внеску.

За позицією відповідача, вищевказані зміни до Закону №2464-VІ внесені Законом №1669-VIІ втратили чинність згідно із Законом № 9І1-УІІІ, з 01.01.2016 року, отже з цього періоду будь-які пільги для платників єдиного внеску відсутні.

Вказує, що посилання позивача на Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02 вересня 2014 року №1669-VII та розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» як підставу скасування вимоги є безпідставними, оскільки незалежно від розповсюдження на Позивача вказаних приписів, ці приписи не звільняють органи доходів і зборів від виконання обов`язку щодо формування вимог про сплату недоїмки на підставі наданої платниками звітності (Ухвала ВАСУ від 17.03.2016 № K/800/47446/15, постанова ВСУ від 22.10.2019 у справі №812/1473/16, постанова ДААС від 22.06.2017 у справі №805/1188/17-а. постанова ДААС від 11.10.2017 у справі №805/1303/17-а.

Ухвалою від 27 травня 2021 року суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 16 лютого 2021 року № Ф-4441-13-У.

Ухвалою від 28 травня 2021 року позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2021 року № Ф-4441-13-У прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою від 16 липня 2021 року суд вирішив перейти зі спрощеного позовного провадження до розгляду даної адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, замінив засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, строк проведення якого продовжив на 30 днів, яке призначив на 10 серпня 2021 року о 14 год. 30 хв.

Ухвалою від 10 серпня 2021 року підготовче засідання відкладено до 17 серпня 2021 року о 12 год. 00 хв.

Ухвалою від 17 серпня 2021 року суд закрив підготовче провадження у даній адміністративній справі та призначив її розгляд по суті на 31 серпня 2021 року на 10 год. 00 хвил.

31 серпня 2021 року до судового засідання з`явився представник відповідача. Проти задоволення адміністративного позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити.

31 серпня 2021 року до судового засідання позивач не з`явився. Заяв та клопотань до суду не надіслав, про причини не явки у судове засідання суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши в судовому засіданні всі обставини справи та оцінивши їх наявними доказами в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_1 ) на дату подання позову (24.05.2021) був суб`єктом господарювання, 26.05.2021 до ЄДР внесено запис № 001001705 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, підстава внесення - власне рішення; знаходився на обліку в Бахмутській державній податковій інспекції Головного управління ДПС у Донецькій області, знятий з обліку 26.05.2021.

Відповідач Головне управління ДПС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59; ) є суб`єктом владних повноважень, який у правовідносинах з юридичними особами, в тому числі пов`язаними із контролем за повнотою нарахування та сплати податків, обов`язкових платежів, реалізує владні управлінські функції, через що належить до суб`єктів владних повноважень в розумінні п. 7 ч. 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується статусу позивача як ФОП, суд зазначає наступне.

1 липня 2004 року набув чинності Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (у подальшому змінено назву на Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

1 липня 2010 року прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" N 2390-VI, (надалі також - Закон N 2390-VI), який набув чинності 3 березня 2011 року.

Відповідно до підпунктів 2, 3 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Пункт 3 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення N 2390-VI у зв`язку із набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедур припинення юридичних осіб та підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за їх рішенням" від 19 травня 2011 року N 3384-VI (надалі також - Закон N 3384-VI) викладено в наступній редакції:

Усі юридичні особи та фізичні особи-підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до пунктів 7, 8 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону N 2390-VI спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, які в межах своїх повноважень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб-підприємців. Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 4 та абзацом 2 пункту 8 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону N 2390-VI передбачено, що свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними; за результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Судом встановлено, що за даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований як фізична особа-підприємець 12 січня 2001 року, із КВЕД - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах продовольчого асортименту (52.12.0, основний), адреса реєстрації - АДРЕСА_1 (а.с. 11).

7 лютого 2005 року в ЄДР вчинено запис № 0001705, що свідчить про включення відомостей про ФОП ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 до ЄДР як діючого, що підтверджує статус позивача як підприємця.

Приймаючи рішення по суті спору, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до довідки УСЗН від 28.10.2019 року №1419-, позивача взято па облік як внутрішньо переміщену особу (а.с. 22).

Позивач з 30 жовтня 2019 року є отримувачем пенсії за віком (а.с. 23, 81, 82).

З 5 листопада 2019 року по даний час позивач працевлаштований у Горлівському інституті іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» (а.с. 80, 82-83, 84, 85-87).

25 лютого 2021 року ГУ ДПС у Донецькій області надіслало на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), вимогу про сплату боргу недоїмки з єдиного соціального внеску станом на 31 січня 2021 року на загальну суму 27 457, 05 грн. Вказана вимога повернута на адресу ГУ ДПС у Донецькій області за закінченням терміну зберігання (а.с. 64-66).

6 травня 2021 року Позивачу на його адресу у місті Бахмут Донецької області надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження №65291900. Виконавче провадження відкрито за вимогою Головного управління ДПС у Донецькій області за вимогою №Ф-4441-13У від 16.02.2021 року про стягнення недоїмки із сплати ЄСВ в сумі 27 457,05 грн. (а.с. 19-21).

Із вказаної постанови ВДВС та отриманої податкової вимоги Головного управління ДПС у Донецькій області від 16.02.2021№Ф-4441-13У позивачу стало відомо про наявність податкового боргу із сплати ЄСВ.

26.05.2021 до ЄДР внесено запис № 001001705 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , підстава внесення - власне рішення; 26.05.2021 він знятий з обліку в Бахмутській державній податковій інспекції Головного управління ДПС у Донецькій області (а.с. 101).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року№ 2464-VI (далі Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI передбачено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI).

Основне місце роботи - місце роботи, де працівник працює на підставі укладеного трудового договору та визначене ним як основне згідно з поданою заявою (до відкликання) та відомостями, що обліковуються в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру на її підставі (пункт 12 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI).

Згідно з абзацом 3 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці:фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI).

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI).

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (абзац перший пункту 1 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI).

Як передбачено частинами 1-5 статті 8 Закону № 2464-VI, розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 51 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзаци перший-третій частини восьмої статті 9 Закону № 2464-VI).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року N 2148-VIII, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, частину 4 статті 4 Закону № 2464-VI викладено у наступній редакції:

«Особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу» (діяла у спірний період).

Так, судом встановлено, що позивачу призначено пенсію за віком з 30 жовтня 2019 року, а тому донарахування відповідачем суми ЄСВ позивачу за 4 квартал 2019 року в сумі 918,06 грн. є безпідставним.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників» від 13 травня 2020 року N 592-IX, який набрав чинності 1 січня 2021 року статтю 4 доповнено частиною шостою такого змісту:

«6. Особи, зазначені у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті, які мають основне місце роботи, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі не менше мінімального страхового внеску. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску за умови самостійного визначення за місяці звітного періоду, за які роботодавцем було сплачено страховий внесок за таких осіб у розмірі менше мінімального страхового внеску, бази нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску"».

За даними трудової книжки позивача та довідки за формою ОК-5, які додані до матеріалів справи, позивач з 5 листопада 2019 року прийнятий на посаду коменданту учбового корпусу №1 Горлівського інституту іноземних мов Державного вищого навчального закладу «Донбаський державний педагогічний університет» (знаходиться у місті Бахмуті Донецької області), а тому ЄСВ за позивача сплачує роботодавець.

Так, судом також встановлено, що за даними довідки за формою ОК-5, ЄСВ сплачено роботодавцем позивача за період з листопада 2019 року по грудень 2020 року (включно).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону N 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця до 1 січня 2021 року не було врегульовано Законом N 2464-VI.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

За висновком Верховного Суду України, викладеної у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору ЄСВ досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Виходячи із вказаних доводів та встановлених судом обставин справи та досліджених документів, нарахування ЄСВ відповідачем за період з 5 листопада 2019 року по лютий 2021 року також є неправомірними.

В той самий час, інформація про сплату позивачем внеску в будь-якому статусі за період з серпня 2014 року по листопад 2019 року відсутня, що свідчить про правомірність нарахування позивачу єдиного соціального внеску за цей період.

Щодо тверджень позивача стосовно того, що відповідно до пункту 9-4 розділу VII України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач до 13 лютого 2020 року не мав права нараховувати недоїмку ЄСВ, суд зазначає наступне.

За змістом пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VІ (в редакції чинній до 13.02.2020), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України від 02.09.2014 № 1669-VII Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (далі Закон № 1669-VII), де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VІ, на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Втім, абзацом п`ятим підпункту «у» пункту 83 Закону України від 14 січня 2020 року № 440-IX «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи», який набрав чинності 13.02.2020, пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI було виключено.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13.05.1991 № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО, був підставою для незастосування до таких платників заходів впливу та стягнення за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в силу прямої дії пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI.

Аналогічного висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла під час розгляду зразкової справи № 812/292/18 (постанова від 06.11.2018), відступати від якого немає правових підстав у відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, позивач з 13.02.2020 повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного соціального внеску відповідно до положень Закону № 2464-VI, який на час формування спірної вимоги (19.03.2021) не містить положень щодо звільнення позивача від виконання обов`язків, встановлених статтею 6 цього Закону.

Оскільки позивач був звільненим від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на період з 14.04.2014 до виключення пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, після виключення п. 9-4 відповідачем правомірно сформовано вимогу щодо сплати виниклої суми недоїмки.

При цьому, пункт 9-4 Закону № 2464-VІ під час своєї чинності не скасовував обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надавав можливість на період антитерористичної операції та на час дії цього пункту (у зв`язку з його скасуванням) не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.04.2020 у справі № 812/838/17 та від 02.04.2020 у справі № 360/1546/19.

Отже, на підставі наведеного, суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що відповідач до 13 лютого 2020 року не мав права нараховувати ЄСВ відповідно до приписів пункту 9-4 розділу VII України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частиною першою, другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 зазначеної статті встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо, зокрема, спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За подання даного адміністративного позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908, 00 грн. (а.с. 5).

Таким чином, враховуючи, що позов судом задоволений частково, суд приходить до висновку, що з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі - 30,33 грн. пропорційно до задоволених судом позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-8, 10, 19, 72, 90, 139, 191, 241-246, 255, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ЄДРПОУ ВП 44070187) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2021 року № Ф-4441-13-У, -задовольнити частково.

Скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ЄДРПОУ ВП 44070187) про сплату боргу (недоїмки) від 16 лютого 2021 року № Ф-4441-13-У, що винесена відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; ІПН НОМЕР_1 ), в сумі 918,06 (дев`ятсот вісімнадцять) грн., 06 коп.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ЄДРПОУ ВП 44070187) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ; ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 30 (тридцять) грн. 33 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 10 вересня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров