Справа № 440/7602/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7602/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі також - позивач) до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.04.2021 № 134 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у її власність для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області;

зобов`язати Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області розглянути заяву позивача від 29.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Позовні вимоги обґрунтувала посиланням на порушення відповідачем її права на отримання у власність земельної ділянки за рахунок земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03 серпня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову, наголошуючи, що позивач вже реалізувала право на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, адже за даними Державного земельного кадастру за нею на праві власності зареєстровано земельну ділянку /а.с. 27-29/.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 29.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства за межами с. Ковалівка на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області /а.с. 39-43/.

Восьмою сесією восьмого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області прийнято рішення 23.04.2021 № 134 "Про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у її власність для ведення особистого селянського господарства" /а.с. 28/.

Не погоджуючись з таким рішення, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення відповідача від 23.04.2021 № 134 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у її власність для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, а тому, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність спірного рішення критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач виходив з того, що до відомостей Державного земельного кадастру та інформації наданої листом відділу у Шишацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 22.03.2021 року № 60/119-21 громадянка ОСОБА_1 реалізувала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вказаним цільовим призначення, що посвідчується Державними актами на право власності на земельні ділянки серій ЯИ № 951074 та ЯЛ № 469027 на земельні ділянки, з кадастровими номерами :01:001:0385 площею 0,1848 га та :00:019:0053 площею 1,0000 га. Акти зареєстровано 05.02.2010 та 26.10.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 91 та №69.

До матеріалів справи залучено копії відповідних державних актів, зі змісту яких суд встановив, що позивач у визначеному законом порядку набула право власності на земельні ділянки, з кадастровими номерами :01:001:0385 площею 0,1848 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та :00:019:0053 площею 1,0000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства /а.с. 9-12, 34-37/.

З відкритих даних Публічної кадастрової карти України, станом на час розгляду справи, суд встановив, що цільове призначення як земельної ділянки з кадастровими номерами :01:001:0385 (https://map.land.gov.ua/?cc=3791185.40209623,6448861.85725275&z=16&l=kadastr&bl=ortho10k_all&marker=3791185.89973184,6448861.857252745), так і з кадастровим номером :00:019:0053 (https://map.land.gov.ua/?cc=3795235.48422112,6452598.92246106&z=16&l=kadastr&bl=ortho10k_all&marker=3795234.,6452598.92246106) визначено - "Для ведення особистого селянського господарства Для ведення особистого селянського господарства".

З урахуванням наведеного, суд звертає увагу на те, що в силу положень пункту "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

А оскільки позивач у заяві від 29.01.2021 просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею саме 2,00 га, суд, зважаючи на підтвердження належними доказами факту набуття позивачем у власність земельними ділянками площею 0,1848 га та 1,000 га для цих потреб, визнає правомірною відмову відповідача у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав, викладених у рішенні від 23.04.2021 № 134.

З урахуванням вимог статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі 525/1225/15-ц (провадження №14-6цс19).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд враховує, що позивачем у ході судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів, що свідчили б про протиправність відмови у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою. Зокрема, позивачем не спростовано факт набуття нею безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства площею 0,1848 га і 1,000 га та, як наслідок, відсутності підстав для повторного безоплатного отримання у власність земельної ділянки за названим цільовим призначенням.

Крім того, суд звертає увагу, що позивачем при зверненні до відповідача заявою від 29.01.2021 було зазначено недостовірну інформацію в частині того, що "раніше право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно ст. 116, 118 Земельного кодексу України не використовувала" /а.с. 39/.

З урахуванням наведеного, зважаючи на доведення належними доказами використання позивачем свого права на безоплатне отримання у власність земельних ділянок із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а відтак - фактичного існування визначеної відповідачем підстави для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою, суд дійшов висновку про правомірність спірного рішення.

Вимога зобов`язати Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області розглянути заяву позивача від 29.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області є похідною від вимоги визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.04.2021 № 134 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у її власність для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, а тому, виходячи з обставин правомірності зазначеного рішення, підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (с. Ковалівка, Шишацький район, Полтавська область, 38010, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (вул. Гоголя,36, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, 37645, ідентифікаційний код 24832716) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський