Справа № 480/8045/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 р.Справа № 480/8045/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.03.2021, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми, повний текст складено 05.04.21 року по справі № 480/8045/20

за позовом ОСОБА_1

до Сумської митниці ДФС , Слобожанської митниці Держмитслужби

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці ДФС, Слобожанської митниці Держмитслужби (надалі також відповідачі), в якому, з урахуванням зави про уточнення позовних вимог, просила:

- визнати протиправним та скасувати Наказ від 21.02.2020 за № 90-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити її на посаді головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Сумської митниці ДФС;

- стягнути із Сумської митниці ДФС на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 188 942 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Наказ від 21.02.2020 за № 90-о Про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Сумської митниці ДФС.

Стягнуто із Сумської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 188 942 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Сумської митниці ДФС.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 15 260,60 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Слобожанська митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає судове рішення незаконним у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Слобожанська митниця Держмитслужби, не погоджуючись із висновками суду першої інстанції щодо неправомірного застосування до спірних правовідносин правових норм зі змінами у лютому 2020 року, зазначила, що законодавством не передбачено процедури пропонування державним службовцям органу, який реорганізовується, посад державної служби у новоутвореному органі.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Просить розгляд справи проводити без її участі.

Сумська митниця ДФС правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалася.

Всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебувала на державній службі в митних органах України з 01.10.1994 до 28.02.2020.

06.06.1995 позивачем прийнято присягу державного службовця, з 15.04.2014 - має звання «радник податкової та митної справи ІІІ рангу».

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 за № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" (далі - Постанова № 858) утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до п. 1 Постанови № 858 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби, зокрема Слобожанську митницю Держмитслужби.

07 листопада 2019 року Слобожанську митницю Держмитслужби внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з п. 2 Постанови № 858 реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби. Сумська митниця ДФС реорганізована шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.

Наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2019, № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато реорганізацію митниць ДФС відповідно до п. 2 Постанови № 858, утворено комісії з реорганізації митниць ДФС та затверджено їх голів, визначено строк проведення реорганізації митниць ДФС три місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

06.02.2020 Державною фіскальною службою України видано наказ № 84-о «Про організаційні заходи щодо процедури попередження працівників Державної фіскальної служби України про наступне вивільнення із займаних посад, у зв`язку з реорганізацією Державної фіскальної служби».

На підставі листа ДФС від 12.03.2020 за № 681/7/99-99-04-17 «Про попередження щодо наступного вивільнення» у зв`язку з реорганізацією митниць ДФС розпочата процедура попереджень працівників митниць.

20 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримала попередження про наступне вивільнення за підписом в.о. начальника Сумської митниці ДФС - Голови комісії з реорганізації Сумської митниці ДФС І. Нікітіна, відповідно до якого її повідомлено про наступне вивільнення 23 березня 2020 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 58).

В якості підстави для звільнення в попередженні вказано, що відповідно до Постанови КМ України від 18.12.2018 за № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Також, у попередженні зазначено, що з метою забезпечення виконання вимог Постанови КМ України від 02.10.2019 за № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби», Наказу Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 за № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС», відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, позивач попереджається про припинення державної служби та наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією Сумської митниці ДФС шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби України.

З матеріалів справи слідує, що позивач з повідомленням про наступне вивільнення ознайомилася 20 грудня 2020 року під особистий підпис.

Наказом Голови комісії з реорганізації Сумської митниці ДФС від 21.02.2020 за № 90-о ОСОБА_1 звільнено з 28 лютого 2020 року з посади головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Сумської митниці ДФС відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 10).

Відповідно до вказаного наказу з позивачем проведено остаточний розрахунок, виплачено вихідну допомогу та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.

Не погодившись із Наказом від 21.02.2020 за № 90-о, позивач оскаржила його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного Наказу від 21.02.2020 за № 90-о "Про звільнення ОСОБА_1 " відповідач діяв незаконно, у порушення приписів чинного законодавства, з огляду на що позивач підлягає поновленню на посаді та на її користь належить стягнути середній заробіток у сумі 188 942 грн.

Надаючи правову оцінку зазначеним висновкам суду першої інстанції та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України "Про державну службу", Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 569 Митного кодексу України працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.

Частиною 3 ст. 569 Митного кодексу України передбачено, що правове становище посадових осіб митних органів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».

Пунктом 1 ст. 1 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну службу" рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України "Про державну службу", вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим законом.

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені ст. 87 Закону України "Про державну службу", зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011, № 1074.

Так, пунктами 5, 6, 7, 8 цього Порядку передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: в разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс. Кабінет Міністрів України приймає рішення щодо подальшого використання нерухомого майна органу виконавчої влади, що ліквідується, та визначає суб`єкта управління підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу.

Внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Таким чином, в процесі реорганізації Сумської митниці ДФС виникають правовідносини, пов`язані з припиненням трудових договорів з працівниками. У цьому аспекті у роботодавця виникає обов`язок чіткого виконання законодавства про працю, в частині дотримання трудових прав працівників.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 806/1175/17, від 28.02.2020 у справі № 807/819/16.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Колегія суддів відзначає, що 02.02.2020, у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 за № 378-IX статтю 49-2 КЗпП України після частини п`ятої доповнено новою частиною такого змісту:

"Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень".

Частина 3 статті 87 Закону України "Про державну службу" (в редакції Закону України від 14 січня 2020 року за N 440-IX, який набрав чинності 13.02.2020) передбачає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Як встановлено судовим розглядом, позивач перебувала на державній службі в митних органах України з 01.10.1994 по 28.02.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 за № 858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» Сумська митниця ДФС реорганізована шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.

Наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 за № 30-рг «Про реорганізацію митниць ДФС» розпочато реорганізацію митниць ДФС відповідно до п. 2 Постанови № 858.

07.11.2019 Слобожанську митницю Держмитслужби внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Протокольним рішенням наради керівного складу Державної митної служби України від 26.11.2019 (протокол № 3) зобов`язано виконуючих обов`язків керівників митниць Держмитслужби забезпечити переведення 30 відсотків особового складу митниць ДФС до митниць Держмитслужби.

З інформації про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, Сумська митниця ДФС перебуває у стані припинення з 29.11.2019.

Водночас, саме на виконання вимог Постанови № 858, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України, 20 грудня 2019 року позивача попереджено про наступне вивільнення (21.02.2020), з яким позивач була ознайомлена.

28.02.2020 позивача звільнено з займаної посади головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Сумської митниці ДФС відповідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ч. 1 ст. ст. 40 Кодексу законів про працю України, на підставі Наказу голови комісії з реорганізації Сумської митниці ДФС від 21.02.2020 за № 90-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

На момент отримання 20 грудня 2020 року ОСОБА_1 попередження про наступне вивільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України діяв Закон України від 10.12.2015 за № 889-VІІІ «Про державну службу» в редакції Закону України від 19.09.2019 за № 117-ІХ.

Разом з тим, спірні правовідносини, які склались у цій справі, виникли фактично з підстав виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 за № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби", а тому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо застосування правових норм до спірних правовідносин в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави.

Згідно з рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Конституційний суд України в рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абз. 3 пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення).

Матеріалами справи підтверджується, що правовідносини з приводу реорганізації Сумської митниці ДФС виникли 28.11.2019, тобто до набрання чинності Закону України від 14 січня 2020 року за № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи».

При цьому, попереджаючи позивача про вивільнення, Сумська митниця ДФС керувалася ст. 49-2 КЗпП України, частиною 1 якої (в редакції, яка діяла до 02.02.2020) передбачалося, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Колегія суддів зазначає, що звільнення позивача є частиною процедури реорганізації Сумської митниці ДФС, яка розпочалась 28.11.2019 на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 за № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби", тобто до набрання чинності Закону України від 14 січня 2020 року за № 440-ІХ та Закону України від 12 грудня 2019 року за № 378-ІХ.

Разом з тим, однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (ч. 2 ст. 22 Конституції України) чи звуження змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (ч. 3 ст. 22 Конституції України).

Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься у ч. 3 ст. 22 Конституції України, Конституційний Суд України надав у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація.

Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку.

Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Також Конституційний Суд України зазначив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, до 13 лютого 2020 року Закон України «Про державну службу» не визначав жодних особливостей попередження про наступне вивільнення державних службовців.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, до правовідносин щодо звільнення позивача у зв`язку з реорганізацією державного органу необхідно застосовувати положення законодавства у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» в редакції, яка діяла до 13.02.2020, норми Кодексу законів про працю України в редакції, яка діяла до 02.02.2020.

Водночас, ч. ч. 2, 3 ст. 5 Закону України "Про державну службу" передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Оскільки у даному спеціальному Законі прямо вказано про поширення норм законодавства про працю на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом, то до таких відносин застосовуються норми КЗпП України.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованій у постановах від 08 липня 2020 року у справі № 813/3294/17, від 02 червня 2020 року у справі № 826/11434/18, яку відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України колегія суддів ураховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Нормами ч. ч. 3, 4 ст. 36 КЗпП України передбачено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП України).

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України унормовано, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством (ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу одночасно з попередженням про звільнення запропонувати працівникові іншу роботу.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що відповідач не виконав покладеного законом обов`язку стосовно вжиття заходів щодо можливого працевлаштування позивача, посада якого підлягала вивільненню.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є обов`язком суб`єкта призначення або керівника державної служби в новоствореному органі, а не правом.

Судовим розглядом установлено, що ні під час попередження, ні протягом часу до прийняття наказу про звільнення позивачу жодної вакантної посади відповідно до рівня її освіти та кваліфікації в новоутвореній Слобожанській митниці Держмитслужби запропоновано не було.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що під час звільнення з`ясовувалося питання щодо наявності у ОСОБА_1 переважного права на залишення на роботі згідно з вимогами ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України (в редакції, чинній до 02.02.2020).

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби" № 1285-IX від 23.02.2021 внесено зміни до ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та викладено ч. 3 ст. 87 в такій редакції:

"3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду".

Отже, внесеними змінами також передбачено обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби одночасно з попередженням про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів уважає, що не запропонувавши позивачу одночасно з попередженням про звільнення іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, відповідач порушив процедуру звільнення позивача із займаної посади.

Разом з тим, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» встановлено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013 зазначив, що відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимної мети або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуванню метою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 07.07.2004 № 14-рп/2004 вказав, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими.

Конституційний Суд України також зазначив, що не може бути дискримінації у реалізації трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимими, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування Наказу голови комісії з реорганізації Сумської митниці ДФС від 21.02.2020 за № 90-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", поновлення позивача на посаді та виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Водночас, колегія суддів ураховує, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на день розгляду справи в суді апеляційної інстанції запис про припинення Сумської митниці ДФС відсутній.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач підлягає поновленню на посаді головного державного інспектора відділу кадрового адміністрування управління по роботі з персоналом Сумської митниці ДФС з 29.02.2020.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За приписами частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, колегія суддів виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 (надалі - Порядок № 100).

За правилами п. 2 Порядку № 100 обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із п. 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата, доплати і надбавки (у тому числі, за високі досягнення в праці (високу майстерність), умови праці, вислугу років та винагорода за підсумками річної роботи тощо), премії (включаються в заробіток того місяця, на який вони дають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату), індексація. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Відповідно до пп. б пункту 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Зі змісту п. 5 Порядку № 100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абз. 2 п. 8 Порядку № 100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Важливою ознакою, яка підтверджує опосередковано те, що виплата за вимушений прогул є заробітною платою, є те, що вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що при обчисленні середньої заробітної плати до її розрахунку не включаються виплати, які мають одноразовий та несистематичний характер.

Колегія суддів зазначає, що 28.02.2020 є останнім робочим днем позивача, тому середній заробіток за період вимушеного прогулу підлягає стягненню з 29.02.2020 по 16 березня 2021 (дата ухвалення рішення суду апеляційної інстанції про поновлення на роботі), тобто за 260 робочих днів (за виключенням вихідних та святкових днів).

Згідно з довідкою від 14.12.2020 за № 05.02/91 (а.с. 37) середньоденна заробітна плата позивача складає 726,70 грн.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, що належить стягнути на користь позивача, складає 188 942 грн (720,70 грн х 260 днів), з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Разом з тим, оскільки позивача звільнено з Сумської митниці ДФС, запис про припинення якої в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.03.2021 відсутній, то саме з Сумської митниці ДФС належить стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині стягнення із Сумської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 188 942 грн, доводів, які б свідчили про незгоду відповідача із сумою стягнутих витрат, апеляційна скарга не містить.

З урахуванням приписів п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України судом першої інстанції правомірно допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав уважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 по справі № 480/8045/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 13.09.2021 року