Справа № 640/5205/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

13 вересня 2021 року справа №640/5205/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПолітичної партії «Українська Галицька Партія» (далі по тексту - позивач)
доМіністерства культури та інформаційної політики України (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо вжиття заходів з припинення діяльності Релігійної організації «Почаївська духовна семінарія Тернопільської єпархії Української православної церкви»; 2) зобов`язання відповідача звернутися до суду із заявою про припинення діяльності Релігійної організації «Почаївська духовна семінарія Тернопільської єпархії Української православної церкви»
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся 12 грудня 2019 року до Міністерства культури, молоді та спорту України із заявою про вжиття заходів щодо припинення діяльності релігійної організації та притягнення до відповідальності.

У вказаній заяві позивач повідомив, що 06 грудня 2019 року в засобах масової інформації з`явилась стаття під названою «Ректор Почаївської семінарії Російської православної церкви в Україні послав «смоктати смерічки» охочих святкувати Різдво 25 грудня». У період з 29 листопада 2019 року по 01 грудня 2019 року місцеві активісти за підтримки політичної партії «Українська Галицька Партія» проводили у місті Почаїв Кременчуцького району Тернопільської області збір підписів за святкування Різдва 25 грудня. У відповідь на такий захід ректор Почаївської духовної семінарії Тернопільської єпархії Української православної церкви архієпископ ОСОБА_1 розмістив на своїй сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» допис наступного змісту:

«…слышал после всенощной, что там какая-то «партия гуцулов» агитировала, чтобы у нас все было не так, как у москалей…Хочется послать их по-доброму на их родные полонины сосать смерички та в трембиты дуть…»

Про наведену публікацію повідомила низка місцевих засобів масової інформації.

Вважаючи зазначені висловлювання архієпископа такими, що принижують честь і гідність представників позивача, а також такими, що посягають на права громадян щодо свободи віросповідань та світогляду, позивач просив Міністерство культури, молоді та спорту України (попередня назва відповідача) перевірити викладені у зверненні факти та надати їм належну правову оцінку. Крім того, позивач просив ініціювати звернення до суду щодо припинення діяльності Почаївської семінарії Російської православної церкви в Україні, а очільника цієї релігійної організації притягнути до відповідальності за здійснення проповідницької діяльності, зокрема здійснення публічних висловлювань, що посягають на свободу і гідність інших осіб - громадян України, які мають відмінний, проєвропейський, цивілізаційний світогляд.

У відповідь на вказану заяву листом від 21 грудня 2019 року №6213/18-1/13-19 відповідач повідомив, що практична діяльність окремого священнослужителя будь-якої релігійної деномінації, що може бути розцінена як неправомірна, може мати за наслідок притягнення його особисто до цивільної чи кримінальної відповідальності, і не веде до припинення діяльності релігійної організації в цілому в порядку, встановленому статтею 16 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо вжиття заходів з припинення діяльності релігійної організації Почаївської семінарії Тернопільської єпархії Української православної церкви неправомірною позивач звернувся із даним позовом до суду.

Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 11 березня 2020 року відкрив провадження в адміністративній справі №640/5205/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, запропонував відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати до Окружного адміністративного суду міста Києва відзив на позовну заяву, відповідні докази, на які він посилається при його обґрунтуванні.

01 квітня 2020 року (відповідно відмітки служби діловодства) від Міністерства культури, молоді та спорту України надійшло клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, в якому він зазначає, що всі працівники Міністерства культури, молоді та спорту України працюють в режимі реального часу через Інтернет, у зв`язку із чим, надати до суду відзив на позовну заяву з відповідними доказами у строки, визначені ухвалою від 11 березня 2020 року не виявляється за можливе.

Ухвалою від 13 квітня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва задовольнив клопотання Міністерства культури, молоді та спорту України про продовження процесуального строку для надання відзиву, продовжив відповідачу строк для надання відзиву, встановив строк з дня закінчення дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби, для надання відзиву.

18 червня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, за змістом якого останній повідомив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та заперечує проти їх задоволення.

Зокрема, відповідач посилається на те, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, а також вказує на той факт, що позивачем не надано жодного належного, достовірного, достатнього доказу, який підтверджує його позицію.

Ухвалою від 13 вересня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва замінив назву відповідача на Міністерство культури та інформаційної політики України.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У відповідності до пункту 1 Положення про Міністерство культури, молоді та спорту України про Міністерство культури та інформаційної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2019 р. № 885 (в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою), Міністерство культури, молоді та спорту України (МКМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

МКМС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах культури та мистецтв, державної мовної політики, охорони культурної спадщини, фізичної культури і спорту, національно-патріотичного виховання, популяризації України в світі, музейної справи, державного іномовлення, інформаційного суверенітету України та інформаційної безпеки, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, у молодіжній сфері, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сферах кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин в Україні.

Окрім того, основними завданнями МКМС є, зокрема забезпечення формування та реалізації державної політики у сферах кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин (підпункт 2 пункту 3 Положення).

Відповідно до покладених на нього завдань МКМС, серед іншого, здійснює нормативно-правове регулювання у сферах культури та мистецтв, інформаційного суверенітету, інформаційної безпеки України, державної мовної політики, охорони культурної спадщини, фізичної культури і спорту, національно-патріотичного виховання, популяризації України в світі, міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин в Україні, державного іномовлення, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, музейної справи, кінематографії, відновлення та збереження національної пам`яті, у молодіжній сфері, а також бере участь у здійсненні нормативно-правового регулювання у сфері волонтерської діяльності (підпункт 5 пункту 4 Положення).

Підпунктом 23 пункту 10 Положення встановлено, що Міністр утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління МКМС, затверджує їх положення (статути), здійснює в межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності.

Окрім того, згідно підпункту 244 пункту 4 вказаного Положення МКМС здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю МКМС, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Обираючи спосіб захисту свого порушеного права, позивач у поданому позові просить визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо вжиття заходів з припинення діяльності Релігійної організації «Почаївська духовна семінарія Тернопільської єпархії Української православної церкви».

Водночас, суд наголошує, що відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під час розгляду справи позивачем не доведено, в чому саме полягає порушення його прав і законних інтересів діями/бездіяльністю відповідача.

В свою чергу суд не приймає доводи позивача щодо порушення честі і гідності, оcкільки захист немайнових прав здійснюється в порядку цивільного судочинства.

У той же час, зобов`язання відповідача звернутися до суду із заявою про припинення діяльності Релігійної організації «Почаївська духовна семінарія Тернопільської єпархії Української православної церкви», на думку суду, відноситься до дискреційних повноважень відповідача.

Підстави для припинення діяльності релігійної організації в судовому порядку передбачені статтею 16 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», до яких належать: 1) вчинення релігійною організацією дій, недопустимість яких передбачена статтями 3, 5 і 17 цього Закону; 2) поєднання обрядової чи проповідницької діяльності релігійної організації з посяганнями на життя, здоров`я, свободу і гідність особи; 3) систематичного порушення релігійною організацією встановленого законодавством порядку проведення публічних релігійних заходів (богослужінь, обрядів, церемоній, походів тощо); 4) спонукання громадян до невиконання своїх конституційних обов`язків або дій, які супроводжуються грубими порушеннями громадського порядку чи посяганням на права і майно державних, громадських або релігійних організацій.

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, із яким Закон пов`язує можливість припинення діяльності релігійної організації в судовому порядку.

Підсумовуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 52, 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Політичної партії «Українська Галицька Партія» повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Політична партія «Українська Галицька Партія» (79013, м. Львів, вул. Нечуя-Левицького, 7, кв. 4; ідентифікаційний код 39481037);

Міністерство культури та інформаційної політики України (01601, м. Київ, вул. Івана Франка, 19; ідентифікаційний код 43220275).

Суддя В.А. Кузьменко