Справа № 640/18508/21
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 вересня 2021 року м. Київ № 640/18508/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження питання про розподіл судових витрат в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доПриватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердара Миколи Миколайовича
провизнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердара Миколи Миколайовича про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердара Миколи Миколайовича про стягнення з боржника основної винагороди від 07.04.2021, винесену у виконавчому провадженні №65065094 (з урахуванням уточненої позовної заяви від 16.07.2021).

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

31.08.2021 від представника відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення, в якому останній просить суд ухвалити додаткове судове рішення у справі 640/18508/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердар Миколи Миколайовича та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Бердара Миколи Миколайовича витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу (ч. 5 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України).

Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу (ч. 4 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на те, що рішення у даній справі судом ухвалено у порядку письмового провадження, суд дійшов до висновку про можливість розгляду даного клопотання також у порядку письмового провадження.

Приписами ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У силу ч.ч. 1 та 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При цьому, суд звертає увагу, що у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас, приписами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Як було зазначено вище, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.08.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено. Відтак, з урахуванням наведених вище положень Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для присудження на користь приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бердара Миколи Миколайовича, який у межах спірних правовідносин виступає у якості суб`єкта владних повноважень, судових витрат відсутні, як наслідок, відсутні підстави для ухвалення у даній справі додаткового рішення в частині розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, 143, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відмовити в ухваленні додаткового рішення в частині розподілу судових витрат.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок