Справа № 260/3769/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3769/20 пров. № А/857/10538/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі № 260/3769/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Ващилін Р. О.,

час ухвалення рішення 09.04.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 09.04.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу його місячного грошового забезпечення як розрахункової величини у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити йому недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 як розрахункової величини у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п.2 ст.15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що відповідно до вимог Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постанови КМУ №889 від 22 вересня 2010 року Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій, Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 73 від 02 лютого 2016 pоку винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні. Крім того, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійними видами допомоги, яка виплачується за певних умов при звільненні з військової служби. Зазначає, що виплата спірної одноразової грошової допомоги здійснена позивачу у грудні 2017 року, а з позовом до суду останній звернувся в листопаді 2020 року, а тому позивачем пропущені строки звернення до суду позовом і не наведено поважних причин такого пропуску. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять, зокрема, щомісячні додаткові види грошового забезпечення. Зауважує, що останні 23 місяці перед звільненням йому нараховувалась і виплачувалась додаткова грошова винагорода щомісяця, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні. Звертає увагу, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти на які покликається апелянт, і які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам вищезазначеного Закону. Таким чином, вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою КМУ №889, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Представник відповідача (апелянта) Рапіта О. В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі представника за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 у період з лютого 2016 року по грудень 2017 року отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується відомостями особової картки заробітної плати та визнається відповідачем.

Наказом начальника 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №291-ос від 14 грудня 2017 року підполковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 14 грудня 2017 року.

Станом на день звільнення - 14 грудня 2017 року ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 42467,75 грн без врахуванням суми щомісячної додаткової грошової винагороди.

Вказані обставини сторонами не заперечуються та не є предметом доказування.

Вважаючи протиправними дії Чопського прикордонного загону щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення, як розрахункової величини, у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні місячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не включено до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою КМУ № 889 від 22 вересня 2010 року, оскільки додаткова грошова винагорода на підставі вказаної постанови нараховувалась і виплачувалась військовослужбовцю щомісяця, а тому підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України № 2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Згідно з ч.1 ст.9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Ч.2 цієї статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п.1 Постанови КМ України № 1294 від 07 листопада 2007 року Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, з аналізу наведених вище правових норм, можна дійти висновку про те, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Підпункт 2 п.1 Постанови КМ України № 889 від 22 вересня 2010 року Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій передбачає, що з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

При цьому, Постановою №704 від 16 вересня 2015 року Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, що набрала чинності з 01 січня 2016 року, Уряд вніс зміни до Постанови № 889 та поширив виплату щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, на всіх військовослужбовців Державної прикордонної служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).

Конституційний Суд України у рішенні від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув відповідно до ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, що не заперечується відповідачем.

Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, що має включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.

Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону (Чопський прикордонний загін) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 291-ос від 14 грудня 2017 року позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 9).

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом щодо нарахування та здійснення виплат у зв`язку із звільненням його зі служби, зокрема, просив повідомити чи здійснювався щодо нього розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась у період проходження військової служби відповідно до Постанови КМ України № 889 від 22 вересня 2010 року Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій (а.с.10).

Зі змісту листа Чопського прикордонного загону № 11/11.п.з. від 23 вересня 2020 року вбачається, що одноразова грошова допомога при звільненні розраховувалася з грошового забезпечення в розмірі 8493,55 грн, згідно з наказом №73 МВС від 02 лютого 2016 року без урахування щомісячної грошової винагороди, яка складає 5096,13 грн (а.с.11).

Відповідно до даних особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2017 роки та архівних відомостей про нараховане за цей період грошове забезпечення в розрізі його складових встановлено, що в період проходження військової служби позивачу виплачувалась додаткова грошова винагорода за період:

- з лютого по грудень 2016 року: за лютий 2016 року 4819 грн 05 коп., березень червень 2016 року по 5044 грн 05 коп. щомісяця, липень - листопад 2016 року по 5419 грн 05 коп. щомісяця, за грудень 2016 року 6293 грн 09 коп, разом 58383 грн 59 коп.;

- з січня по грудень 2017 року: за січень 2017 року 2572 грн 19 коп., за лютий 2017 року 5154 грн 19 коп., березень листопад 2017 року по 5096 грн 13 коп. щомісяця, грудень 2017 року 7397 грн 62 коп, а всього 60989 грн 17 коп.

Разом з тим, під час здійснення розрахунку вихідної допомоги при звільненні з військової служби спірна винагорода до її складу не включена.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивача звільнено з військової служби на підставі п.а (у зв`язку із закінченням строку контракту) ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу; вислуга позивача становить 19 років 00 місяців 12 днів, пільгова - 02 років 04 місяців 00 днів, загальна - 21 рік 04 місяці 12 днів календарної служби.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, про що видано відповідний наказ; щомісячна додаткова грошова винагорода позивача на підставі постанови КМ України № 889 від 22 вересня 2010 року становила 50 % місячного забезпечення за 21 повний календарний рік служби.

Однак, додаткову грошову винагороду у зазначеному розмірі до складу грошового забезпечення, з якого обчислено позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено.

За змістом Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затв. наказом МВС України № 73 від 02 лютого 2016 року, виданої на виконання постанови КМ України № 889 від 22 вересня 2010 року, додаткові винагороди не включаються до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

Разом з тим, під час застосування норм вказаної Інструкції, як спеціального нормативно-правового акту, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, колегія суддів враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Ч.4 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей передбачає, що Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, не віднесено до його компетенції, та можуть бути змінені лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені Постановою КМ України №889 від 22 вересня 2010 року, відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Матеріалами справи підтверджується, що спірна винагорода виплачувалась позивачу постійно щомісяця з дня її запровадження до часу звільнення його із військової служби.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач у період з лютого 2016 року і до дати звільнення зі служби (грудень 2017 року) щомісяця отримував щомісячну додаткову грошову винагороду на підставі постанови КМ України № 889 від 22 вересня 2010 року.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що для позивача, як військовослужбовця Державної прикордонної служби за контрактом спірна щомісячна додаткова грошова винагорода була одним із підвидів щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, оскільки виплачувалася щомісяця; мала фіксований розмір у відсотковому відношенні до місячного грошового забезпечення; складала істотну частину фактичного заробітку військовослужбовця, а тому доводи апелянта про тимчасовий чи одноразовий характер цієї щомісячної додаткової винагороди колегія суддів відхиляє.

Крім того, колегія суддів враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Оскільки додаткова грошова винагорода на підставі постанови КМ України № 889 від 22 вересня 2010 року нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення є відсутніми.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена постановою КМ України № 889 від 22 вересня 2010 року.

Покликання апелянта на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 817/1196/17, від 15 липня 2020 року у справі № 750/6945/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 826/14853/17, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду України, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України.

Щодо доводів апелянта про недотримання строку звернення до суду із розглядуваним позовом, то колегія суддів такі відхиляє, оскільки вважає, що така виплата є виплатою, що здійснюється без обмежень будь-яким строком, оскільки є одним із видів грошового забезпечення, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про підставність позовних вимог, оскільки починаючи з лютого 2016 року, і до дати звільнення з військової служби (грудень 2017 року) ОСОБА_1 виплачувалась щомісяця додаткова грошова винагорода на підставі згадуваної Постанови через що остання не може вважатись одноразовою чи такою, що носить тимчасовий характер, а тому дії відповідача щодо невключення суми щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислювалися та виплачувалися грошова допомога при звільненні, є протиправними, а належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги позивача при звільненні, шляхом включення до складу грошового забезпечення для її обчислення сум щомісячної додаткової грошової винагороди та виплати перерахованої суми (з урахуванням раніше проведених виплат).

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі № 260/3769/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді М. П. Кушнерик
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 13 вересня 2021 року.