Справа № 640/19196/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2021 року м. Київ № 640/19196/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., одноособово у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомСудді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1
до Солом`янського районного суду міста Києва
провизнання наказу протиправним

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Солом`янського районного суду міста Києва, в якому просив суд визнати протиправним наказ виконуючого обов`язки голови Солом`янського районного суду міста Києва від 22.07.2020 №86-В «Про відкликання з відпустки ОСОБА_1 »

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірні правовідносини щодо відкликання судді із відпустки не врегульовані актами спеціального законодавства про проходження публічної служби, тому до них підлягає застосуванню трудове законодавство. Згідно з приписами Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки» відкликання працівника із відпустки допускається за згодою працівника та лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог. Однак відповідачем не дотримано вказані законодавчі норми, оскільки: позивач своєї згоди на відкликання з відпустки з 22.07.2020 не надав; в наказі відсутні підстави для його видання та виклад конкретних обставин в обґрунтування службової необхідності для відкликання позивача з відпустки.

Окрім того, станом на час відкликання позивача з відпустки на роботі перебували ще двоє суддів, які не були у відпустці, і між якими могла бути розподілена справа, для участі в автоматизованому розподілі якої, як було усно повідомлено позивача, його відкликали з відпустки. Після повідомлення про видання оскаржуваного наказу позивач змушений був виконати його та прибув на роботу 22.07.2020. Проте вказана обставина не вплинула на його висновок про протиправність цього наказу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів про правомірність оскаржуваного наказу вказав на службову необхідність його видання, яка полягала в тому, що у провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебувала кримінальна справа №760/13530/19 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною третьою статті 146, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 189 КК України, ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, частиною третьою статті 146 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, частиною третьою статті 146 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 147, частиною третьою статті 27, частиною першою статті 28, частиною четвертою 186, частиною першою статті 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 147, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 296, частиною другою статті 345 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 189 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 189 КК України. Розгляд указаної справи здійснювався колегіально у складі трьох суддів. Чергове судове засідання у справі було призначене на 23.07.2020, де передбачалось вирішення питання про продовження обвинуваченим запобіжних заходів, який у трьох з них закінчувався 26.07.2020, а у інших трьох - 30.07.2020. З 20.07.2020 головуючий в указаній справі суддя Курова О.І., а з 22.07.2020 інший член колегії суддів суддя Зелінська М.Б. пішли на лікарняний, у зв`язку з чим виникла нагальна необхідність у проведенні повторного автоматизованого розподілу судової справи. З 9 суддів Солом`янського районного суду міста Києва, яким визначено спеціалізацію з розгляду матеріалів кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України, двоє суддів не здійснювали правосуддя, двом суддям судові справи не розподілялися у зв`язку з майбутньою відпусткою, одна суддя перебувала в нарадчій кімнаті до 24.07.2020, позивач перебував у відпустці. Тобто, для участі у повторному автоматизованому розподілі справи вищевказаної кримінальної справи залишався лише один суддя, що унеможливлювало розподіл справи на ще двох суддів. Зауважив, що складена позивачем Присяга судді покладає на нього обов`язок сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, докладати всіх зусиль для того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Відтак, службова необхідність полягала в забезпеченні сталого функціонування Солом`янського районного суду міста Києва як судової установи, дотримання прав учасників розгляду матеріалів кримінальних проваджень, які знаходилися під загрозою через потенційну неможливість здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи.

Окрім того, відповідач зазначив про помилкове застосування позивачем до спірних правовідносин норм трудового законодавства, оскільки при вирішенні даного спору підлягають застосуванню норми спеціального законодавства, яке врегульовує проходження суддею публічної служби.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, ОСОБА_1 Указом Президента України від 19 вересня 2008 року № 843/2008 призначений на посаду судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області строком на п`ять років, Указом Президента України від 21 вересня 2012 року № 557/2012 переведений на роботу на посаді судді Солом`янського районного суду міста Києва у межах п`ятирічного строку, Постановою Верховної Ради України від 5 вересня 2013 року № 445/VII обраний на посаду судді вказаного суду безстроково.

Рішенням зборів суддів Солом`янського районного суду міста Києва від 04.09.2015 №7/2015 суддям цього суду ОСОБА_1, Бурлаці О.В., Горбатовській С.А., Зленській М.Б., Криворот О.О., Куровій О.І., Мозолевській О.М., Макусі А.А. та Педенко А.М. визначено спеціалізацію з розгляду матеріалів кримінального провадження в порядку, визначеному КПК України.

Відтак, позивачу визначено спеціалізацію з розгляду матеріалів кримінального провадження в порядку, визначеному КПК України.

Відповідно до наказу Солом`янського районного суду міста Києва від 02.06.2020 ОСОБА_1 надано щорічну оплачувану відпустку тривалістю 29 календарних днів з 27.06.2020 по 27.07.2020.

У подальшому, наказом Солом`янського районного суду міста Києва від 22.07.2020 №86-В, у зв`язку з службовою необхідністю, позивача відкликано із щорічної оплачуваної відпустки на 5 календарних днів з 22.07.2020 по 26.07.2020.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Оцінюючи правомірність зазначеного наказу, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У статті 46 Конституції України закріплено право на відпочинок кожного, хто працює. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та іншими актами законодавства, що врегульовує процедуру проходження публічної служби суддею не врегульовано питання відкликання судді із відпустки, зокрема й для участі в автоматизованому розподілі певної справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що при вирішенні спорів, пов`язаних із проходженням чи звільненням з публічної служби, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанови Верховного Суду від 17.02.2015 у справі №21-8а15, від 31.01.2018 у справі №803/31/16, від 30.07.2019 у справі №804/406/16, від 08.08.2019 у справі №813/150/16, від 21.10.2020 у справі №810/3071/18).

Зважаючи на викладене при вирішенні даного спору щодо правомірності видання відповідачем наказу про відкликання судді із відпустки підлягає застосуванню трудове законодавство, яким врегульовано питання відкликання працівника із відпустки. Тому суд критично сприймає доводи відповідача про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню трудове законодавство.

Водночас суд не бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 29.04.2020 у справі №815/5811/16, якими відповідач обґрунтовує свої доводи про відсутність підстав для застосування трудового законодавства при вирішенні даного спору. Така позиція суду обґрунтовується тим, що обставини в указаній справі є відмінними від обставин, що мають місце у даній справі, оскільки в першому випадку спірні правовідносини стосуються видання відповідним судом наказу про відрахування судді зі штату суду, тоді як в другому - - видання наказу про відкликання судді з відпустки.

За змістом частини першої статті 4 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю складається з цього Кодексу й інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до статті 74 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Суд зазначає, що відпустка - це час відпочинку, який передбачає тимчасове оплачуване або безоплатне звільнення роботодавцем працівника від виконання трудових обов`язків протягом встановленої законом або за угодою сторін кількості календарних днів із збереженням за ним місця роботи на цей період.

Отже, на період відпустки правовий зв`язок працівника та роботодавця не припиняється, а трудова функція обмежується виключно в частині обов`язковості її виконання.

Порядок і умови надання щорічних відпусток та відкликання з відпустки визначено статтею 79 КЗпП України.

Так, відповідно до частин шостої-восьмої статті 79 КЗпП України поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка. Відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

Аналогічні норми щодо відкликання працівника з відпустки містить також стаття 12 Закону України «Про відпустки», відповідно до частини третьої якої відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства з додержанням вимог частини першої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством.

Аналізуючи приписи частини восьмої статті 79 КЗпП України та частини третьої статті 12 Закону України «Про відпустки», суд дійшов висновку, що вказані норми закону не містять вичерпного переліку підстав для відкликання з відпустки, регламентують тривалість та порядок надання щорічних відпусток, порядок відкликання з відпустки у випадках передбачених законодавством за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Отже, досліджуючи обставини у даній справі, чи дійсно на момент винесення оскаржуваного наказу у відповідача була службова необхідність для відкликання позивача з щорічної оплачуваної відпустки, суд зазначає наступне.

Перелік обставин, які б визначали або обґрунтовували службову необхідність у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» відсутнє.

Так, ст. 15 Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю присяжних. Суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд. У судах функціонує Єдина судова інформаційна (автоматизована) система. Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційною (автоматизованою) системою у порядку, визначеному процесуальним законом. Справи розподіляються з урахуванням спеціалізації суддів, навантаження кожного судді, заборони брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядження, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ. У судах, місцезнаходженням яких є декілька населених пунктів, при розподілі справ враховується розташування робочих місць суддів у відповідних населених пунктах, а також критерії, встановлені законом для визначення юрисдикції суду. У разі розгляду справи за участю присяжних їх персональний склад визначається за допомогою Єдиної судової інформаційної (автоматизованої) системи, якщо інше не встановлено законом. Відомості про результати розподілу зберігаються в автоматизованій системі та мають бути захищені від несанкціонованого доступу та втручання. Несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи та в розподіл справ між суддями має наслідком відповідальність, встановлену законом. Автоматизована система не застосовується для визначення судді (складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально) для розгляду конкретної справи виключно в разі настання обставин, які об`єктивно унеможливили її функціонування та тривають понад п`ять робочих днів. Особливості розподілу судових справ у таких випадках визначаються Положенням про Єдину судову інформаційну (автоматизовану) систему. Положення про Єдину судову інформаційну (автоматизовану) систему затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Державної судової адміністрації України та після консультацій з Радою суддів України.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні суддів Солом`янського районного суду міста Києва Курової О.І., Горбатовської С.А., Зелінської М.Б. перебувала справа №760/13530/19 стосовно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, частиною другою статті 147, частиною третьою статті 146, частиною третьою статті 27, частиною першою статті 28, частиною четвертою статті 186, частиною першою статті 263 КК України, ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною другою статті 147, частиною четвертою статті 189, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 296, частиною другою статті 345 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 189 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною третьою статті 146, частиною четвертою статті 189 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 146, частиною третьою статті 27, частиною четвертою статті 189 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, частиною третьою статті 146 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, частиною третьою статті 146 КК України.

З 20.07.2020 головуючий суддя по кримінальній справі - Курова О.І. та член судової колегії - суддя Зелінська М.Б. пішли на лікарняний, у зв`язку з чим, з метою утворення колегіального складу суду та за для забезпечення проведення повторного автоматизованого розподілу справи, в. о. голови Солом`янського районного суду міста Києва Оксютою Т.Г. наказом від 22.07.2020 № 86-В відкликано суддю ОСОБА_1 з щорічної оплачуваної відпустки строком на п`ять календарних днів із 22.07.2020 по 26.07.2020 .

У письмових поясненнях, відповідач зазначив, що, зокрема судді: Бурлака О.В. та Мозолевська О.М. станом на момент вирішення питання про проведення повторного авторозподілу правосуддя не здійснювали, суддя Педенко А.М. 20.07.2020 видалилася до нарадчої кімнати у межах кримінального провадження №005475 від 18.05.2017, у зв`язку з чим, була відсутня об`єктивна можливість визначити склад суду для колегіального розгляду кримінальної справи.

На підставі розпорядження керівника апарату суду Курилюка А.В. від 22.07.2020 № 74 було проведено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого членом колегії суддів обрано суддю ОСОБА_1

Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 22.07.2020 суддею-доповідачем у справі визначено ОСОБА_1

23.07.2020 суддею ОСОБА_1 заявлено самовідвід від розгляду кримінальної №760/13530/19, який був задоволений ухвалою Солом`янського районного суду від 23.07.2020.

Суд зазначає, що право визначати наскільки обставини чи певні події становлять службову необхідність для відкликання судді із щорічної відпустки, зокрема, у правовідносинах, що склалися в контексті розгляду кримінальної справи районним судом, належали безпосередньо керівнику вказаної судової установи, в даному випадку - в. о. голови Солом`янського районного суду міста Києва Оксюті Т.Г., але такі обставини повинні підтверджуватись належними доказами та забезпечувати дотримання принципів, визначених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У свою чергу, звітом про повторний автоматизований розподіл від 22.07.2020 вбачається, що більшість суддів дійсно були виключені з авторозподілу з різних причин: перебування на лікарняному, закінчення строку повноважень, відсутня спеціалізація, зняття згідно табелю (відпустка 14 і більше днів).

Крім того, як зазначив відповідач, з метою підвищення значення вірогідності у розподілі вказаної справи, наказами №№87-В від 22.07.2020 було скасовано накази про відпустки суддів Криворот О.О. та Макухи О.О., що дозволило їм взяти участь у повторному розподілі, визначення суддю ОСОБА_1 головуючим по справі відбулося автоматизованою системою з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження судових справ.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що у даних правовідносинах у відповідача дійсно існувала службова необхідність для відкликання позивача з щорічної відпустки, а відтак, оскаржуваним наказом не було порушено гарантованого права позивача на відпочинок, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу .

Суддя А.С. Мазур