Справа № 520/17959/2020
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2021-09-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 р.Справа № 520/17959/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Національної академії Національної гвардії України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків по справі № 520/17959/2020

за позовом ОСОБА_1

до Національної академії Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Національної академії Національної гвардії України (далі відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльності Національної академії Національної гвардії України з приводу ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період 06.08.2008р.-24.07.2017р.;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період 06.08.2008р.-24.07.2017р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення (затверджений постановою КМУ від 17.07.2003р. №1078 у редакції постанови КМУ від 09.12.2015р. №1013 із використанням індексу споживчих цін із лютого 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльності з приводу ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період 03.04.2015р.-24.07.2017р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 24.07.2017р., із урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010р. №889;

- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки учасника бойових дій за період 03.04.2015р.-24.07.2017р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 24.07.2017р., з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010р. №889.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року вказаний адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Національної академії Національної гвардії України (ідентифікаційний код - 08610502; місцезнаходження - майдан Захисників України, буд. 3, м. Харків, 61002) з приводу ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; місцезнаходження АДРЕСА_1 ) грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 р.-2017р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 24.07.2017р.

Зобов`язано Національну академію Національної гвардії України (ідентифікаційний код - 08610502; місцезнаходження - майдан Захисників України, буд. 3, м. Харків, 61002) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; місцезнаходження АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015р.-2017р., виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 24.07.217р.

Зобов`язано Національну академію Національної гвардії України (ідентифікаційний код - 08610502; місцезнаходження - майдан Захисників України, буд. 3, м. Харків, 61002) вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ; місцезнаходження АДРЕСА_1 ) індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015р.-24.07.2017р. із використанням базового календарного місяця обчислення загального значення індексу споживчих цін - лютий 2008р.

Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, в частині зобов`язання Національної академії Національної гвардії України вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015р.-24.07.2017р. із використанням базового календарного місяця обчислення загального значення індексу споживчих цін - лютий 2008р., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 року у справі №520/17959/2020 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в оскаржуваній частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд залишив поза увагою долучені Національною академією Національної гвардії України докази, що підтверджують нарахування і виплату індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.12.2015 по 24.07.2017, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи та не надав належної правової оцінки правомірності встановлення відповідачем базового місяця (базових місяців) для нарахування індексації грошового забезпечення в залежності від періодів проходження військової служби позивачем.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 16.06.1994р. по 24.07.2017р. проходив публічну військову службу у лавах Національної гвардії України, перебував у штаті Національної академії Національної гвардії України у період 16.06.1994р.-24.07.2017р., останньою у часі обіймав посаду командира взводу навчально-бойових машин автомобільної роти батальйону забезпечення навчального процесу Академії.

03.04.2015р. заявник набув правового статусу учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Наказом командувача Національної гвардії України від 07.07.2017р. №92 о/с позивач звільнений з військової служби на підставі п. "а" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".

Наказом начальника Академії від 24.07.2017р. №163 с/ч заявник виключений із списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення із показником вислуги років у 25р. 00міс. 07 днів.

Текст цього наказу начальника Академії на містить відомостей про виплату на користь заявника грошової компенсації за невикористану відпустку учасника бойових дій та виплату індексації грошового забезпечення.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в частині зобов`язання Національної академії Національної гвардії України вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015р.-24.07.2017р. із використанням базового календарного місяця обчислення загального значення індексу споживчих цін - лютий 2008р.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України № 1282-ХІІ від 03.07.1991р. Про індексацію грошових доходів населення (далі по тексту - Закон України №1282-ХІІ).

Відповідно до ст.1 Закону України №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 Закону України №1282-ХІІ).

Згідно з ст.5 Закону України №1282-ХІІ підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (далі по тексту - Порядок №1078) визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Приписами п.2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п.5 Порядку №1078 (в редакції від 15.12.2015 року у відповідності до змін внесених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення заробітної плати перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення заробітної плати.

Якщо розмір підвищення заробітної плати не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення заробітної плати, сума індексації у цьому місяці розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення заробітної плати.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Тобто, з урахуванням наведених вище норм, вбачається, що фактично місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Національній академії Національної гвардії України в період з 16.06.1994 по 24.07.2017 згідно довідки від 29.12.2020 №4/1164 на різних посадах.

Згідно наказу начальника Національної академії Національної гвардії України від 24.07є.2017 № 163 (по стройовій частині) ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу Національної академії Національної гвардії України та всіх видів забезпечення (за пунктом «а» частини шостої, з урахуванням підпункту «ї» пункту один частини восьмої ( у звА`язку із закінченням строку контракту) ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно змісту наявних в матеріалах справи особових карток ОСОБА_1 у період з 01.12.2015р.-31.12.2016р. позивачу здійснювалась виплата індексації.

З наданих відповідачем додаткових письмових пояснень від 25.08.2021 року колегією суддів встановлено, що за спірний період проходження позивачем військової служби в Національній академії Національна гвардія України були визначено такий базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення: з дня присвоєння військового звання лейтенант змінився оклад за військовим званням та був встановлений базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення жовтень 2015 року, що підтверджується особовою карткою на грошове забезпечення ОСОБА_1 № 394.

Також відповідачем вказано, що відповідно до інформаційної довідки від 10.02.2021 №84/6-7, складеної начальником фінансового відділу (головним бухгалтером) та особистих карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 , копії яких долучено до матеріалів справи за 2015-2016 року індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена позивачу.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що у період 2015-2016 позивачу нараховувалась індексація із застосуванням базового місяця жовтень 2015 року.

Колегія суддів зазначає, що наявними в матеріалах справи особовими картками підтверджено, що у жовтні 2015 року позивачу було підвищено оклад за військовим званням.

Таким чином, у відповідності до п.5 Порядку №1078, жовтень 2015 року, місяць у якому відбулося підвищення окладу є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи зміну окладу за військовим званням позивача у жовтня 2015 року відповідач мав обов`язок щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця жовтень 2015 року, а не лютий 2008 року.

На підставі наведеного, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо покладення обов`язку на відповідача вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015р.-24.07.2017р. із використанням базового календарного місяця обчислення загального значення індексу споживчих цін - лютий 2008р.

Враховуючи вищезазначене, відповідач здійснюючи нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 2015-2016 року із використанням базового календарного місяця жовтень 2015 року діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому, за 2017 рік індексація грошового забезпечення позивачу нарахована та виплачена не була.

Згідно наданих до суду письмових пояснень від 25.08.202021 року відповідачем вказано, що нарахування та виплати індексації у 2017 році не здійснювалось у зв`язку із відсутністю механізму нарахування індексації та відсутністю асигнувань державного бюджету (а.с.89-93).

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Колегія суддів наголошує, що аналіз норм Закону № 2017-ІІІ та Закону № 1282-ХІІ свідчить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами.

Отже, саме із виплатою індексації заробітної плати (грошового забезпечення) Законодавцем пов`язано реалізацію роботодавцем гарантій щодо оплати праці. Саме по собі здійснення розрахунку індексації заробітної плати (грошового забезпечення), без факту виплати відповідної суми індексації, жодним чином не свідчить про виконання роботодавцем його безумовного обов`язку щодо проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення).

Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.04.2021 року у справі № 380/1513/20.

Такий висновок також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі №825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, де Верховний Суд указав, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Національної академії Національної гвардії України вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2017р. по 24.07.2017р.

Щодо визначення базового календарного місяця для обчислення індексації за період з 01.01.2017 року по 24.07.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У цій справі індексація за період 01.01.2017 по 24.07.2017 року не була нарахована та виплачена позивачеві.

Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За таких обставин, у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII, покладається на відповідача, а тому, підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця « лютий 2008» відсутні.

Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.10.2020 року по справі № 240/11882/19.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову про зобов`язання Національну академію Національної гвардії України вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015р.-24.07.2017р. із використанням базового календарного місяця обчислення загального значення індексу споживчих цін - лютий 2008р. з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі № 520/17959/2020 в частині задоволення позову про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної академії Національної гвардії України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі №520/17959/2020 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 до Національної академії Національної гвардії України про зобов`язання Національної академії Національної гвардії України вирішити питання про нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період 01.12.2015р.-24.07.2017р. із використанням базового календарного місяця обчислення загального значення індексу споживчих цін - лютий 2008р., прийняти в цій частині постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Національну академію Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2017р. по 24.07.2017р.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 по справі № 520/17959/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський
У зв`язку із перебуванням судді Макаренко Я.М. у відпустці у період з 06.09.2021 по 10.09.2021 включно повний текст постанови складено 13.09.2021 року