Справа № 818/1895/17
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 р.Справа № 818/1895/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник позивача Солдаткін С.Г.

представник відповідача Пишний Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2018, головуючий суддя І інстанції: Л.М. Опімах, м. Суми, повний текст складено 02.02.18 року по справі № 818/1895/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче підприємство "Зодіак"

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче підприємство "Зодіак", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив суд: визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення: від 07.09.2017 року № про збільшення грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у сумі 786526 грн. 00 коп.; від 07.09.2017 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у сумі 185408 грн. 00 коп.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробниче підприємство "Зодіак" задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов неправомірного висновку про їх обґрунтованість. Зазначив, що за наслідком проведеної перевірки встановлена відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та ТОВ "Силіконова долина", ТОВ "Прайд Трейд Груп", заниження фінансового результату до оподаткування на суму 867892 грн. на суму списаної дебіторської заборгованості по контрагентах ТОВ "Гофропак Україна" та ТОВ "Ренесанс Інвест Капітал", а також занижено базу оподаткування з продажу обрізної прокладки за цінами нижчими за ціну придбання сировини, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 576914 грн. Оскільки встановлені за наслідками перевірки порушення позивачем вимог діючого законодавства є обґрунтованими, то спірні податкові повідомлення-рішення є законними.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2018 апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області задоволено.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 по справі №818/1895/17 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Зодіак» до Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.05.2021 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Зодіак» - задоволено частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2018 у справі №818/1895/17 - скасовано.

Справу №818/1895/17 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021 справу прийнято до свого провадження та призначено до апеляційного розгляду.

Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.08.2021 було задоволено клопотання про заміну відповідача та замінено відповідача у справі Головне управління ДФС у Сумській області на Головне управління ДПС у Сумській області.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДФС у Сумській області проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Зодіак» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.03.2017 року, результати якої викладені в акті перевірки № 1584/18-28-14-01/21124657/59 від 11 серпня 2017 року (том 1 а.с. 34-84).

Зі змісту акта перевірки вбачається, що відповідач дійшов висновку про порушення позивачем п.п.14.1.11 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.139.2.1 п.139.2 ст.139 Податкового кодексу України , п.6 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України №318 від 31.12.1999 р. , ст.ст. 1, 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1, п.п.2.1, п.п.2.4, п.п2.15, п.п.2.16 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 р., що призвело до заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 170897,00 грн. та про порушення п.44.1 ст.44, п.188.1 ст.188, пп. «а» п.198.1, п.198.3, п. 198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, ст.1, п. 2 ст. З, п. 1 та п. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.п.2.15, п.п.2.16 п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, що призвело до заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 629221 грн.

В обґрунтування зазначених висновків, відповідач зазначив про відсутність реального характеру господарських операцій між позивачем та ТОВ «Силіконова долина», ТОВ «Прайд Трейд Груп» через ряд порушень податкового законодавства цими контрагентами. Крім того, податковий орган вважає, що позивачем занижений фінансовий результат до оподаткування на суму 867892 грн. на суму списаної дебіторської заборгованості по контрагентах ТОВ «Гофропак Україна» та ТОВ «Ренесанс Інвест Капітал», а також зазначає про заниження бази оподаткування з продажу обрізної прокладки за цінами нижчими за ціну придбання сировини, що призвело до заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 576914 грн.

За наслідками перевірки податковим органом 07 вересня 2017 року прийняті податкові повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов`зання за платежем податок на додану вартість у сумі 786526 грн. 00 коп., та № про збільшення суми грошового зобов"язання з податку на прибуток у сумі 185408 грн. 00 коп. (том 1 а.с. 87-88, 89-90).

Не погодившись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем дотримані норми податкового законодавства при формуванні податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1, статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V ПК України.

Розділом V Податкового кодексу України врегульовані питання, пов`язані з обчисленням та сплатою податку на додану вартість.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником - платником ПДВ, митною декларацією (іншими подібними документами, перелік яких встановлений пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми витрат на придбання товару (послуг) та ПДВ, нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Вищий адміністративний суд України у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" звернув увагу судів на те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 цього Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Указане закріплено також у Положенні про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, згідно з пунктом 2.4 якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З наведених законодавчих положень вбачається, що обов`язковою умовою для віднесення сплачених у ціні товарі (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, яка згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Як вище зазначено, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробниче підприємство «Зодіак», є виробником продукції з гофрокартону, для виробництва якого використовується певна сировина, у тому числі, папір, картон, крохмаль та інше.

15 вересня 2015 року між позивачем та ТОВ «Силіконова Долина» укладений договір № 95 купівлі-продажу крохмалю, кількість, ціна і вартість якого визначається у видаткових накладних (том 1 а.с.117). На виконання умов договору 28.09.2015 року позивач придбав у ТОВ «Силіконова Долина» 10000 кг крохмалю на загальну суму 100500 грн., ПДВ 16750 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату товару, видатковою накладною, податковою накладною, платіжним дорученням (том 1 а.с 118, 120, 121), факт перевезення товару підтверджується товарно-транспортною накладною (том 1 а.с.119). Зазначені документи досліджувалися в ході перевірки податковим органом, зауважень щодо їх наявності та повноти оформлення не висловлювалось.

16 листопада 2015 року між позивачем та ТОВ «Прайд Трейд Груп» укладений договір № 44 купівлі-продажу картонно-паперової продукції, кількість, асортимент, ціна кожної партії товару визначалась у видаткових накладних (том 1 а.с.123-124). На виконання умов цього договору 16 листопада 2015 року позивач придбав 21,42 т паперу Б-0 125, ф.1150 на загальну суму 213343,20 грн., в тому числі ПДВ 35557,20 грн., що підтверджується копіями рахунку на оплату товару, видатковою накладною, податковою накладною, платіжним дорученням ( том 1 а.с. 125,127,128), факт перевезення товару підтверджується товарно-транспортною накладною ( том 1 а.с.126). Зазначені документи досліджувалися в ході перевірки податковим органом, зауважень щодо їх наявності та повноти оформлення не висловлювалось.

Враховуючи викладені обставини, з наданих позивачем первинних документів встановлено, що діяльність позивача відповідає умовам укладених договорів, свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій з метою отримання прибутку.

Колегія суддів зазначає, що у наданих позивачем до матеріалів справи документах наявні необхідні реквізити, передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

При цьому, суд апеляційної інстанції вказує на те, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Контрагенти позивача під час здійснення господарської операції та складення первинних документів були зареєстровані як юридичні особи, на момент проведення фінансово-господарських операцій були платниками податків, а тому мали право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Таким чином, оскільки позивачем було отримано товарно-матеріальні цінності у відповідних періодах, що підтверджується зазначеними вище документами бухгалтерського та податкового обліку, зауваження до оформлення яких у податкового органу відсутні, у товариства були всі підстави на отримання податкового кредиту.

Колегія суддів вважає хибними посилання скаржника на податкову інформацію про відсутність у контрагентів позивача трудових ресурсів, основних засобів, транспорту, відсутність господарських операцій щодо придбання ними цих матеріалів у інших постачальників як на доказ, що спростовує факт здійснення господарських операції між позивачем та ТОВ «Силіконова Долина» і ТОВ «Прайд Трейд Груп», оскільки, чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів і трудових ресурсів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, а також контрагентами у ланцюгу постачання, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Зазначене узгоджується з позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в Рішенні від 22 січня 2009 року у справі «Булвес проти Болгарії», в якому Суд зазначив, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ, і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження компанії - заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано доказів та не зазначено обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Суд зазначає, що платник податків, в даному випадку позивач не є уповноваженою особою щодо перевірки дотримання податкової дисципліни свого контрагента та не має доступу до податкової інформації з автоматизованих інформаційних систем контролюючих органів, а отже не міг бути обізнаний про можливі порушення ними податкового законодавства.

При цьому суд відмічає, що обов`язок контролю за правильністю нарахування та сплати податку на додану вартість покладаються на відповідача, а не на позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для позбавлення позивача права на податковий кредит через можливі порушення податкового законодавства постачальником товарів (послуг) по ланцюгу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постановах від 24.04.2018 у справі 826/4571/16 (номер в ЄДРСР 73596822), від 08.05.2018 у справі 814/937/15 (номер в ЄДРСР 73843667), в постанові від 30.01.2018 у справі № 1570/5614/2012 (номер в ЄДРСР 71979102).

Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в Державі суспільного ладу або моральних засад.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем цілком правомірно сформовано податковий кредит по господарських відносинах із зазначеними вище контрагентами, тому доводи податкового органу про заниження податку на додану вартість не заслуговують на увагу.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про помилковість висновків відповідача про заниження позивачем фінансового результату, що підлягає оподаткуванню, через невключення списаної дебіторської заборгованості по ТОВ «Гофропак» та ТОВ «Ренесанс Кепітал Інвест», з огляду на наступне.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2011 р. у справі № 50/71 на користь позивача стягнуто з ТОВ "Гофропак Україна" 767762 грн. 01 коп. основного боргу, 32671 грн. 33 коп. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Після набрання судовим рішенням законної сили, позивач 09.08.2011 р. подав заяву до Державної виконавчої служби у Солом`янському районі м. Києва про прийняття до виконання виконавчого документа, відкриття провадження та застосування заходів примусового виконання вказаного судового рішення. ( том 1 а.с.96)

Постановою державного виконавця відділу ДВС Солом`янського РУ юстиції від 11.08.2011 р. було відкрито виконавче провадження № 28076316 (том 1 а.с.97) , в ході якого було частково стягнуто з боржника кошти. 27.07.2012р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Як зазначено у вказаній постанові, з рахунку боржника частково стягнуті кошти в сумі 139 790 грн. 09 коп. та виконавчий збір у сумі 13979 грн. 01 коп. крім того, у постанові вказано, що за адресою м. Київ, вул. Борщагівська,182В ТОВ "Гофропак Україна" та його майно не знаходиться, фактична адреса боржника м. Київ, вул. Бориспільська, 9, оф. 405 (том 1 а.с.99).

Позивач повторно подав до виконання судовий наказ за місцем фактичного знаходження ТОВ "Гофропак Україна" (м. Київ, вул. Бориспільська, 9, оф. 405), вже до відділу ДВС Дарницького РУ юстиції у м. Києві. 10.09.2012р. державним виконавцем відділу ДВС Дарницького РУ юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (том 1 а.с.100), а 29.12.2012 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві (том 1 а.с.102). Вказана постанова державного виконавця ТОВ "ТВП "Зодіак" отримана у квітні 2013 р.

12.04.2013 р. позивач знову подав заяву до ВДВС Дарницького РУ юстиції м.Києва про прийняття до виконання виконавчого документа, відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання рішення Господарського суду. У вказаній заяві також ставилося питання про внесення подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон керівника ТОВ "Гофропак Україна" (том 1 а.с.103).

16.05.2013 р. державним виконавцем відділу ДВС Дарницького РУ юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (том 1 а.с. 105), а 12.12.2014 р. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з тих підстав, що майно боржника, на яке може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу, не розшукано, кошти на рахунках боржника відсутні, транспортні засоби за боржником не зареєстровані, інше майно також відсутнє ( том1 а.с.107).

Таким чином, ТОВ "ТВП "Зодіак" протягом 2011-2014 років вживало заходи до стягнення присудженого боргу, тричі пред`являючи виконавчий документ до виконання, однак це не дало бажаних результатів.

Також, рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2013 р. стягнуто на користь позивача з ТОВ "Ренесанс Кепітал Інвест" заборгованість у сумі 60920 грн. 10 коп. основного боргу, 4332 грн. 84 коп. пені, 1246 грн. 78 коп. 3% річних та 1684 грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору, про що виданий наказ про примусове виконання рішення ( том 1 а.с.107 на зворті).

13.01.2014 р. позивач звернувся до ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про прийняття до виконання виконавчого документа, відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання рішення Господарського суду м. Києва (том1 а.с.109).

27.01.2014 р. державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ( том1 а.с.110 на зворті).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. у справі № 910/7891/14 ТОВ "ТВП "Зодіак" визнано конкурсним кредитором Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Кепітал Інвест" на суму 69 408 грн. 49 коп., а 23.09.2015 р. Господарським судом міста Києва товариство з обмеженою відповідальністю "Ренесанс Кепітал Інвест" визнано банкрутом (том 1 а.с.112-116).

У відповідності до п. п. 14.1.11. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак, зокрема, п. є) - прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості; п. з) - заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Підпунктом 139.2.2 п.139.2 ст.39 Податкового кодексу України визначено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму списаної дебіторської заборгованості (у тому числі за рахунок створеного резерву сумнівних боргів), яка відповідає ознакам, визначеним підпунктом 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Оскільки, дебіторська заборгованість вказаних суб`єктів господарювання має ознаки безнадійної, то і підстав для збільшення фінансового результату за 2015 та 2016 роки у позивача не було.

При цьому посилання відповідача на попередню редакцію підпункту є) підпункту 14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу, як діяла до 01.09.2015 р. і визначала безнадійну заборгованість як заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності, суд вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, у червні 2015 р. бухгалтерією ТОВ "ТВП "Зодіак" була складена бухгалтерська довідка від 30.06.2015 р. про наявну дебіторську заборгованість та здійснена бухгалтерська проводка цієї заборгованості. Однак, по податковому обліку вказана дебіторська заборгованість була списана тільки за результатами 2015 року.

Згідно податкового законодавства звітним (податковим) періодом для платників податку на прибуток було визначено календарний рік ( п.137.4 Податкового кодексу в редакції, чинній до 01.01.2016р.) Так, згідно п. 137.4 ст. 137 Податкового кодексу України, в редакції від 28.12.2014 р., податковим звітним періодом є календарний рік з урахуванням положень, визначених пунктом 57.1 статті 57 цього кодексу. Податковий (звітний) рік для платника податків починається з першого календарного дня податкового (звітного) року та закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) року.

Як визначено ст. 57 Податкового кодексу в редакції від 28.12.2014 р., податкова декларація, у тому числі розрахунок щомісячних авансових внесків, за базовий звітний (податковий) рік подаються до 1 червня року, наступного за звітним (податковим) роком.

Таким чином, у відповідності до вказаних норм Податкового кодексу України ТОВ "ТВП "Зодіак" як платник податку на прибуток подало податкову декларацію, у тому числі розрахунок щомісячних авансових внесків, за підсумками 2015 року у 2016 році. У вказаній податковій декларації було відображено також і списання безнадійної дебіторської заборгованості по ТОВ "Гофропак Україна".

Крім того, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість висновку податкового органу про необхідність нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість при реалізації у 2015 році ТОВ «Житомирський картонний комбінат» обрізної прокладки у розмірі не нижче собівартості придбаної позивачем сировини, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п. 188.1. статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

У даному випадку самостійно виготовленим позивачем товаром із придбаної сировини є готова продукція у вигляді гофротари. Одночасно з виготовленням основної продукції на підприємстві утворюються зворотні відходи, вартість яких включена до складу загальної виробничої собівартості виробництва.

Зворотні відходи, у відповідності з п. 2.13 Методичних рекомендаций, затверджених наказом Міністерства фінансів України №2 від 10.01.2007 р. це залишки сировини, матеріалів, напівфабрикатів та інших видів матеріальних цінностей, що утворилися у процесі виробництва продукції (робіт, послуг), втратили повністю або частково споживчі властивості початкового матеріалу (хімічні та фізичні) і через це використовуються з підвищеними витратами (зниженням виходу продукції) або зовсім не використовуються за прямим призначенням. Прикладами відходів виробництва можуть бути стружка, обрубки металу, обрізки тканини тощо.

Згідно п. 12.9 "Положення про облікову політику ТОВ "ТВП "Зодіак" від 04 січня 2011 р. супутня продукція та/або зворотні відходи відображаються в бухгалтерському обліку за можливою вартістю їх реалізації (справедливою вартістю) в періоді реалізації.

Супутня продукція - це продукція, що була отримана в одному технологічному циклі одночасно з основною та може призначатися як для подальшої обробки, так і для відпуску споживачеві. Супутня продукція утворюється у процесі виробництва основної продукції, причому будь-яких додаткових витрат на її утворення підприємство не несе.

У відповідності до п. 11 П(С)БО 16, виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Зменшення виробничої собівартості відображено у остаточних калькуляціях, що надані позивачем до суду (том 1 а.с.140-195, том 2 а.с. 13-226, том 3 а.с. 1-232).

Згідно з п. 12 П(С)БО 16 до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту). Таким чином, в залежності від напряму використання супутньої продукції її оцінюють за справедливою вартістю для продукції, що підлягає реалізації.

Поворотні відходи, що передані на склад, оцінюються відповідно, що реалізуються на сторону за справедливою вартістю, в якості якої приймають чисту вартість реалізації (Положення про облікову політику підприємства, п. 2.13 Методрекомендацій № 2, п. 12 П(С)БО 16).

Чиста вартість реалізації запасів - очікувана ціна реалізації запасів в умовах звичайної діяльності за вирахуванням очікуваних витрат на завершення їх виробництва та реалізацію, (п. 4 П(С)БО 9).

Оскільки у склад прямих матеріальних витрат включається тільки вартість запасів, безпосередньо використаних на виготовлення основного виду продукції (гофротари), вартість поворотних відходів (прокладки обрізної), утворених у процесі виробництва, виключається з суми виробничих витрат.

Як вартість супутньої продукції так і вартість поворотних відходів окремо (самостійно) не калькулюють (п. 429 Методичних рекомендацій з формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості, затверджених наказом Міністерства промислової політики України №373 від 09.07.2007 )

При розрахунку виробничої собівартості основної продукції вартість супутньої продукції, а також поворотних відходів виключають з загальної виробничої собівартості. Подальша переробка прокладки обрізної на підприємстві не здійснюється, а вона реалізується на сторону.

Відтак, суд вважає, що до постачання утворених у процесі виробництва зворотніх відходів неправомірно застосовувати п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України.

У своїй постанові від 25.05.2021 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що ГУ ДПС у Сумській області 25.05.2021 в електронній формі до Верховного Суду надіслано копію вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018 по справі №818/1895/17, який просить врахувати при ухваленні судового рішення.

Під час касаційного розгляду в судовому засіданні представник відповідача зазначив, що про даний вирок стало відомо 25.05.2021, тобто в день судового засідання у Верховному Суді.

У свою чергу, представник позивача заперечуючи проти доводів контролюючого органу щодо наявності вироку та кримінальних проваджень щодо контрагента ТОВ «Силіконова долина» зазначив, що такі не були предметом розгляду ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції.

Судом апеляційної інстанції з метою повного та об`єктивного дослідження обставин справи, надання їм належної юридичної оцінки, було витребувано із відповідних судів копії вироків на які, в обгрунтування своїх висновків, посилається відповідач.

Дослідивши копії зазначених вироків, колегією суддів встановлено наступне.

31.05.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва (справа № 761/12271/17) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України. Так, судом встановлено, що у вересні 2015 року ОСОБА_1 придбав суб`єкт підприємницької діяльності (юридична особа) ТОВ «Силіконова долина» з метою прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво), підробив документи, що видаються та посвідчуються особою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, що надає права, з метою їх використання, а також використав завідомо підроблені документи.

09.11.2015 року Малинським районним судом Житомирської області (справа № 283/1849/15-к затверджено у кримінальному провадженні № 0000055 угоду про визнання винуватості від 05.11.2015 року між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури Житомирської області Терновим І.І. та обвинуваченою ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 визнано винуватою у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 205 КК України, ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 212 КК України, ч.3,4 ст. 358 КК України. Зазначено, що ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що у період з 24.01.2012 року до 01.04.2014 року, в порушення ст.ст. 81, 87, 89 Цивільного кодексу України, ст.ст. 56, 57, 62, 79, 80, 89 Господарського кодексу України та ст.ст. 8, 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» вчинила фіктивне підприємництво шляхом створення ряду суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб), зокрема: ТОВ «Овочі Полісся» (код ЄДР 38102509), ТОВ «Олександра 2» (код ЄДР 38102528), ТОВ «Анастасія 2009» (код ЄДР 37777663), ТОВ «Ірина л Плюс» (код ЄДР 37777679), ТОВ «Ольга 2012» (код ЄДР 37777684), ТОВ «Влад 85» (код ЄДР 37777693), ТОВ «Буш 1» (код ЄДР 38102493), ТОВ «Олена 57» (код ЄДР 38102514), ТОВ «Наталі 34» (код ЄДР 38102535), ТОВ «Володимир 87» (код ЄДР 38102556) та придбання суб`єкту підприємницької діяльності (юридичної особи) - ТОВ «Агро-Дав» (код ЄДР 32229396) з метою прикриття незаконної діяльності, що полягала у безпідставному формуванню податкового кредиту з податку на додану вартість, підприємствам - платникам податків, за рахунок використання спеціального режиму оподаткування.

10.06.2016 року Деражнянським районним судом Хмельницької області (справа № 673/736/16-к) угоду про визнання винуватості між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області Балюком Віталієм Олександровичем та обвинуваченою ОСОБА_3 затверджено.

ОСОБА_3 визнано винуватою за ч.2 ст. 28, ч.1 ст. 205 КК України. Зокрема зазначено, що ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що вона у листопаді 2015 року, порушивши встановлений законодавством порядок здійснення підприємницької діяльності та порядок державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності і права власності, діючи за попередньою змовою з групою невстановлених досудовим розслідуванням осіб, за обіцяну грошову винагороду вчинила фіктивне підприємництво, придбавши (набувши прав власності) суб`єкт підприємницької діяльності (юридичну особу) товариство з обмеженою відповідальністю «Квітневе» (код за ) з метою використання невстановленими особами реквізитів підприємства у незаконній діяльності, пов`язаній із незаконним формуванням податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки.

Судова колегія зазначає, що вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому суд звертає увагу на те, що у вказаних вироках ТОВ Торгово-виробниче підприємство "Зодіак" або будь-які його посадові особи не фігурують взагалі.

В свою чергу, відповідачем також не надано доказів, які б свідчили про невиконання контрагентом ТОВ "Силіконова Долина" своїх договірних зобов`язань саме по господарських відносинах з позивачем або встановлення обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Крім того, період злочинної діяльності ОСОБА_2 (вирок Малинського районного суду Житомирської області від 09.11.2015 р.) не співпадає із спірним періодом діяльності позивача у даній справі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару у ланцюгу постачання від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали справи таких доказів не містять.

Отже, зазначені вироки не можуть слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягнуть за собою правових наслідків для позивача.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивачем дотримані норми податкового законодавства при формуванні податкових зобов`язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 року по справі № 818/1895/17 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.01.2018 по справі № 818/1895/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 13.09.2021 року