Справа № 120/10249/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

14 вересня 2021 р. Справа № 120/10249/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (вул. Д. Галицького, б. 31, м. Вінниця, 21036)

до: Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Соборна, б. 15а, м. Вінниця, 21050)

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (далі - позивач) з позовною заявою до Першого відділу державної виконавчої служби у м.Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.08.2021 року № ВП66459321 у сумі 24 000 грн. 00 коп..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем 11.08.2021 року прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 664593 у сумі 24 000 грн. 00 коп.. З вказаною постановою позивач не погоджується з огляду на те, що відповідачем безпідставно визначено виконавчий збір у сумі 24 000 грн. 00 коп., виходячи з розміру, встановленого для визначення виконавчого збору за виконання рішень немайнового характеру. Натомість рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 року у справі № 120/7325/20-а містить у собі приписи зобов`язального характеру стосовно позивача, які носять майновий характер (нарахувати та виплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5 727 грн. 12 коп.). Це й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.09.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Одночасно цією ж ухвалою витребувано в відповідача належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження стосовно позивача.

Відповідач, у встановлений судом строк, витребувані судом документи та відзив на позовну заяву не надав, відповідно суд у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вирішує справу за наявними матеріалами.

Про відкриття провадження у даній справі та встановлення відповідачеві дводенний строк, з дня отримання даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 162 КАС України із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, та документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи; дводенний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення в порядку ст. 164 КАС України із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, та документами, що підтверджують надіслання (надання) заперечень і доданих до них доказів іншим учасникам справи відповідача повідомлено секретарем судового засідання Карпінською Т.В. шляхом надсилання електронного листа на офіційну електронну адресу відповідача , про що складено відповідну довідку від 02.09.2021 року.

За наведених вище обставин, суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 120/7325/20-а, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо своєчасної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно в період з 01.10.2020 року по 27.10.2020 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні у розмірі 5727 грн. 12 коп..

05.08.2021 року Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 120/7325/20-а.

Стягувач ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання рішення суду на підставі вказаного виконавчого листа.

11.08.2021 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП66459321. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, відповідачем винесено постанову від 11.08.2021 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 24 000 грн. 00 коп. у виконавчому провадженні № ВП66459321.

Супровідними листами від 11.08.2021 року за вих. № 93505 відповідач направив зазначені постанови позивачу для відома та виконання.

Позивач не погоджується із законністю постанови відповідача в частині розміру виконавчого збору у сумі 24 000 грн. 00 коп., оскільки вважає судове рішення, що перебуває на виконанні, майнового характеру, відповідно сума виконавчого збору повинна бути іншою, а тому звернувся до суду з позовом про її скасування.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт перший частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Приписами ч.1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Ч. 1 ст. 13 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Системний аналіз наведених норм доводить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення; про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 11.08.2021 року відповідачем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП66459321. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, відповідачем винесено постанову від 11.08.2021 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 24 000 грн. 00 коп. у виконавчому провадженні № ВП66459321.

При цьому вбачається, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 120/7325/20-а не виконано.

Суд наголошує, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Водночас стягнення з боржника виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

Отже, приймаючи постанови про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору від 11.08.2021 року, відповідач діяв правомірно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони у спосіб, що визначений законами України.

Судом встановлено, що спірною постановою від 11.08.2021 року відповідачем вирішено стягнути із позивача (боржника у виконавчому провадженні) виконавчий збір у сумі 24 000 грн. 00 коп..

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваної постанови щодо дотримання державним виконавцем, встановленого ЗУ «Про виконавче провадження», способу визначення суми виконавчого збору, суд враховує таке.

Розмір виконавчого збору згідно положень ч. 2 та 3 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом. Тобто, якщо це рішення "майнового характеру", то розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. А якщо ж виконується рішення немайнового характеру, виконавчий збір з боржника юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік, встановлений ЗУ "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з 01.01.2021 по 30.11.2021 такий розмір становить 6 000 грн. 00 коп. на місяць.

Як слідує із матеріалів справи, постановою від 11.08.2021 року вирішено стягнути з позивача виконавчий збір в сумі 24 000 грн. 00 коп., тобто виходячи із чотирьох розмірів мінімальної заробітної плати (4 х 6 000 грн. 00 коп.) як за виконання рішення немайнового характеру.

Аналізуючи правову природу рішення, яке підлягало виконанню у рамках виконавчого провадження, на предмет того, чи можна його вважати рішенням "немайнового характеру", суд зважає на те, що за рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 120/7325/20-а, на підставі якого видано виконавчий лист: «Зобов`язано Вінницький обласний військовий комісаріат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні у розмірі 5727 грн. 12 коп.». Відтак, враховуючи, що у вказаному рішенні суб`єкта владних повноважень лише зобов`язано вчинити певні дії суд вважає, що ним вирішено немайновий спір.

Суд зазначає, що при вирішенні спірного питання щодо характеру спору, вирішеного судовим рішенням, першочергово слід звертати увагу саме на спосіб виконання цього судового рішення. У даному випадку, судове рішення повинно бути виконано шляхом примусового зобов`язання боржника вчинити певні дії, тобто рішення буде виконано у разі вчинення боржником активних дій, його судовим рішенням зобов`язано здійснити нарахування та виплату. У цьому випадку, визначальною умовою не є визначення у виконавчому листі певної суми, оскільки суть виконання рішення полягає саме у вчиненні активних дій - нарахування та виплата, а не безспірному стягненні (списанні) з боржника суми коштів. За таких обставин, виконання судового рішення не можливе без вчинення боржником дій, які саме визначені судовим рішенням і таке судове рішення зобов`язує боржника їх вчинити. Державний виконавець може та повинен виконати судове рішення тільки одним шляхом зобов`язати боржника вчинити визначені дії.

Наведене кореспондується також з положеннями ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», за змістом якої немайновими рішеннями є рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Отже, за таких обставин, розмір виконавчого збору за примусове виконання судового рішення немайнового характеру державним виконавцем відповідно до ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено правильно.

Щодо позовних вимог про скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 11.08.2021 року № ВП 66459321 у сумі 24 000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акту чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акту індивідуальної дії та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акту індивідуальної дії протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною спірної постанови, відповідно позовна вимога щодо її скасування також не підлягає задоволенню, як похідна.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, надані сторонами, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 та зареєстрована в Міністерстві

юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 та ст. 2, 6, 9, 73- 78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача про стягнення виконавчого збору від 11.08.2021 року № ВП 66459321 у сумі 24 000 грн. 00 коп. відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Перший відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Соборна, б. 15а, м. Вінниця, 21050)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.09.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна