Справа № 520/11808/21
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2021-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 р. № 520/11808/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці , третя особа - Голова комісії з ліквідації Управління МВС України на Південній залізниці про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ МВС України на Південній залізниці від 31 травня 2021 року № 311 о/с в частині зазначення вислуги років;

- внести зміни до наказу МВС України на Південній залізниці від 31 травня 2021 року №311 о/с в частині зазначення вислуги років, а саме: вислуга років станом на 31.05.2021 складає: у календарному обчисленні - 13 років;

- стягнути з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 одноразове грошове забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не було зараховано до вислуги років навчання позивача у вищому навчальному закладі в період з 01.09.2001 року по 30.06.2006 року з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби, та період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною. У зв`язку з цим вважає, що її вислуга років складає 13 років, у зв`язку з чим вона набула право на отримання одноразової грошової допомоги.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 р. відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копії ухвал про відкриття спрощеного провадження надіслані та вручені сторонам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

05.08.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачка не була та не є членом Ліквідаційної комісії УМВС України на Південній залізниці, всі посади на всі штати в УМВС України на Південній залізниці скасовані, то позивачка лише умовно певний час рахувалась на не існуючій посаді в органі, який перебуває в стані повільної, але повної ліквідації.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач у 2001-2006 навчалась у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, отримала диплом спеціаліста за спеціальністю «Правознавство» від 30.06.2006 (а.с. 16).

Відповідно до відомостей трудової книжки ОСОБА_1 з 25.09.2010 року по 31.05.2021 року проходила службу в Управлінні МВС України на Південній залізниці. (а.с.14)

Згідно постанови Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/10469/15 від 01 березня 2016 року було визнано в частині звільнення позивача наказ Управління МВС України на Південній залізниці від 10 вересня 2015 року №174 о/с незаконним та скасовано, прийнято рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника сектору зв`язків з громадськістю Управління МВС України на Південній залізниці з 10 вересня 2015 року.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що згідно наказу Управління від 15 квітня 2016 року №236 о/с з 06 листопада 2016 року було звільнено у запас Збройних сил України згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до пункту 64 «Г» (через скорочення штатів) Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно постанови Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/2335/16 від 13 травня 2016 року, ОСОБА_1 було знов поновлено на посаді начальника сектору зв`язків з громадськістю Управління МВС України на Південній залізниці з 06.11.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з 16.08.17 року по 29.05.2021 року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 5 років 6 місяців, згідно наказів № 274 о/с від 16.08.2017, № 290 о/с від 26.11.2018, № 283 о/с від 25.06.2019, № 303 о/с від 29.05.2020, № 306 о/с від 27.11.2020. (а.с. 20-24)

Листом Управління МВС України на Південній залізниці №36/8/237 від 31 травня 2021 року, з метою інформування про закінчення дії відпустки за доглядом за дитиною до досягнення нею віку 5 років 6 місяців, яка була надана наказом МВС України на Південній залізниці від 27.11.2020 №306 о/с, та закінчилась 30.05.2021., позивача повідомлено, що посаду яку позивач обіймала скорочено згідно з ст. 49-2 КЗпП наказом МВС України від 22 червня 2015 року №741 «Про організаційно - штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» у зв`язку з повною ліквідацією Управління МВС України на Південній залізниці та звільнено ОСОБА_1 у запас Збройних сил України.

31.05.2021 ОСОБА_1 звільнена у запас Збройних сил України зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до наказу УМВС України на Південній залізниці від 31.05.2021 (а.с. 29).

Відповідно до витягу наказу Управоіння МВС України на Південній залізниці від 31 травня 2021 року №311 о/с, зазначено, що вислуга років позивача станом на 06 листопада 2015 року складає у календарному обчисленні - 05 років 01 місяць 11 днів, у пільговому обчисленні - 05 років 04 місяці 01 день.

Позивач вважає, що не зарахування навчання та періоду перебування у відпустці по догляду за дитиною до вислуги років є такими, що не відповідають приписам законодаства, у зв`язку з чим звернулася до суду із позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Питання щодо обчислення вислуги років при призначенні пенсії особам, звільненим з органів внутрішніх справ регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) та Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 (далі - Порядок № 393).

Згідно з частиною другою статті 17 Закону України № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей» від 17.07.1992 року № 393, прийнятою на виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", під час призначення пенсії згідно з пунктом "а" статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Таким чином, виходячи з системного тлумачення вищевказаних норм Закону України № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, можна зробити висновок про те, що законодавець встановив дві підстави для додаткового зарахування до вислуги років особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ часу їхнього навчання в навчальних закладах в межах до п`яти років, із розрахунку - один рік за шість місяців, а саме: 1) навчання у цивільних вищих навчальних закладах (незалежно від форми навчання); 2) навчання у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання за умови, що таке навчання було до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду.

Отже, необхідною умовою для врахування років навчання у цивільному навчальному закладі у вислугу років осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, є те, що за наслідками такого навчання студентам (слухачам, курсантам та ін.) присвоюється офіцерське (спеціальне) звання. Тобто, особа повинна отримати офіцерське (спеціальне) звання саме за результатами навчання, ще до вступу до органів внутрішніх справ.

При цьому, слід зазначити, що законодавець під визначенням «цивільні навчальні заклади» мав на увазі, ті навчальні заклади, в яких студенти (слухачі, курсанти та ін.) паралельно проходили військове навчання та отримували військову спеціальність - навчання на військових кафедрах, та навчання у закладах зі спеціальним режимом навчання.

Згідно послужного списку ОСОБА_1 вбачається, що на початку проходження служби в органах внутрішніх справ позивачу присвоєно звання рядовий міліції 30.09.2010 року, офіцерське звання лейтенант міліції присвоєно позивачу 29.07.2011 року.

З урахуванням викладеного, слід зазначити, що оскільки після закінчення навчального закладу позивачу не було присвоєно офіцерське (спеціальне) звання, то таке навчання не може бути зараховано до вислуги років.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.02.2019 у справі № 809/780/15, від 10.05.2019 по справі №823/1330/16, від 22.01.2020 по справі № 200/5111/19, від 27.01.2021 по справі № 818/848/16.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що період навчання позивача у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого за спеціальністю «Правознавство» не може вважатися проходженням служби в органах внутрішніх справ, оскільки за цей період позивачу не було присвоєно офіцерського звання, а відтак, відсутні підстави для зарахування періоду такого навчання до вислуги років.

Відповідно до пункту 1 розділу I Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114) до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Пунктом 20 Положення № 114 передбачено, що час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно із законодавством.

Згідно п.п. є п.49, 61 Положення № 114 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються відпустки додаткові та соціальні (по вагітності, родах і догляду за дитиною), творчі, у зв`язку з навчанням. Додаткові і соціальні відпустки особам рядового і начальницького складу надаються відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу Законів про працю України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати ( частина 3 та 6 статті 179 цього кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Як вбачається з матеріалів справи позивач з 25.09.2010 року по 31.05.2021 року проходила службу в Управлінні МВС України на Південній залізниці, при цьому з 16.08.17 року по 29.05.2021 року перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку 5 років 6 місяців.

Таким чином, час зазначених відпусток у в повному обсязі зараховується до загального та спеціального стажу. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх службових обов`язків.

З огляду на вищевикладене , твердження позивача про неможливість зарахування до стажу служби та вислуги років позивача періоду з 06.11.2015 по 31.05.2021 року, у зв`язку з перебуванням позивача на неіснуючій посаді, суд вважає необґрунтованим.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що при прийнятті наказу № 311 о/с від 31.05.2021 року відповідачем невірно розраховано вислугу років позивача, оскільки позивач в календарному обчисленні перебував на посаді в органах внутрішніх справ 10 років 8 місяців та 5 днів, отже позов про скасування наказу № 311 о/с від 31.05.2021 року в частині визначення вислуги років позивача підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з Управління МВС України на Південній залізниці на користь ОСОБА_1 одноразового грошового забезпечення суд зазначає.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби, у тому числі, у зв`язку із скороченням штатів, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Пункт 10 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393) передбачає, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, зокрема, які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Таким чином, у разі звільнення особи з органів внутрішніх справ у зв`язку зі скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

При цьому перебування таких осіб у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності вислуги 10 років і більше.

Як установлено судом, позивача було прийнято на службу до органів внутрішніх справ 25.09.2010 року, а звільнено з органів внутрішніх справ 31.05.2021 року на підставі наказу УМВСУ на Південній залізниці № 311 о/с від 31.05.2021.

Отже, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 вислуга позивача на час звільнення зі служби складає більше 10 років, а отже позивачу повинна виплачуватись одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Суд враховує, що позивач проходила службу в органах міліції, порядок проходження якої, у тому числі й в частині виплати грошового забезпечення, врегульовані спеціальним законодавством України, а саме: Законом № 2262-XII, Порядком № 393 та Інструкцією № 499.

Однак спеціальним законодавством щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не врегульовано питання, яким чином має обраховуватись одноразова грошова допомога при звільненні у зв`язку із скороченням особі, яка станом на день звільнення перебувала у відпустці по догляду за дитиною і за якою грошове забезпечення не зберігалось і не нараховувалось.

При цьому норми спеціальних законів мають пріоритет у правозастосуванні, тоді як положення трудового законодавства підлягають застосуванню лише у тих випадках, коли нормами спеціальних законів спірні правовідносини не врегульовано.

Виходячи з викладеного, на переконання Суду, у даному випадку слід застосувати положення абзацу 6 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року який, окрім іншого, визначає порядок обчислення вихідної допомоги державним службовцям, яка за своєю правовою природою подібна одноразовій грошовій допомозі при звільненні особи рядового і начальницького складу. Згідно з цією нормою час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Таким чином, оскільки під час перебування у відпустці по догляду за дитиною позивачу грошове забезпечення не нараховувалось і не виплачувалось, тобто заробіток за ним взагалі не зберігався, то такий період не може включатися до розрахункового періоду при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні. Отже розмір одноразової грошової допомоги, що підлягає виплаті позивачу повинен бути розрахований з розміру місячного грошового забезпечення яке було нараховано і виплачено позивачу в останній місяць його служби перед відбуттям у відпустку по догляду за дитиною.

Одноразова грошова допомога позивачу не нараховувалась.

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Відтак належним способом захисту прав позивача буде зобов`язати Управління МВС України на Південній залізниці розрахувати вислугу років позивача в календарному та пільговому обчисленні відповідно періоду перебування позивача на посаді в органах внутрішніх справ в період з 25.09.2010 року по 31.05.2021 року та нарахувати та сплатити позивачу належну їй одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» з урахуванням висновків суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 287, ст. 293, ст. 295, ст. 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ), третя особа - Голова комісії з ліквідації Управління МВС України на Південній залізниці (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м.Харків, 61001) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати наказ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці від 31 травня 2021 року № 311 о/с в частині визначення вислуги років ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління МВС України на Південній залізниці розрахувати вислугу років позивача в календарному та пільговому обчисленні відповідно періоду перебування ОСОБА_1 на посаді в органах внутрішніх справ в період з 25.09.2010 року по 31.05.2021 року.

Зобов`язати Управління МВС України на Південній залізниці нарахувати та сплатити ОСОБА_1 належну їй одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південній залізниці (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин