Справа № 619/77/21
Суддя: Рибальченко Л. М.
Дата ухвалення: 2021-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 619/77/21
Провадження № 2-а/638/168/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкова адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 категорії 3 групи іпк впс (тип А) впс «Дергачі» прапорщика Кузнецова Кирила Олександровича, Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до інспектора 1 категорії 3 групи іпк впс (тип А) впс «Дергачі» прапорщика Кузнецова К. О. та Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України просить скасувати постанову серії СхРУ № 074447 від 07.12.2020 та закрити провадження по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилався на те, що 07.12.2020 співробітниками Державної прикордонної служби винесено постанову серії СхРУ №074447 з якої вбачається, що 07 грудня 2020 ОСОБА_1 через непрацюючий пункт пропуску незаконно перетнув Державний кордон України, чим порушив вимоги п. 3 Постанови КМУ від 17.07.2019 №815 чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст.204-2КУпАП. Позивач зазначає, що 07.12.2020 КПВВ на виїзд з окупованої території України не працювали у зв`язку з блокуванням бойовиками всіх доріг, тому перетнути кордон з окупованої території України до Російської Федерації, позивач не мав можливості. Позивач вважає постанову незаконною оскільки позивачу при складанні постанови не були роз`ясненні його права, часу для підготовки та для звернення за правовою допомогою на надавалось, зміст постанови не проголошувався, постанова не містить інформації щодо імені по батькові правопорушника, також у постанові неможливо побачити повноваження особи яка її складала, що ставить під сумнів законність винесення постанови. Крім того постанова не містить підписів позивача про її отримання, оскільки була винесена за його відсутності.

Позивач просить суд скасувати постанову серії СхРУ № 074447 від 07.12.2020 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2КУпАП відносно ОСОБА_1 та закрити провадження у справі.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволені позовних вимог.

Вказує, що на посадових осіб Державної прикордонної служби України державою покладено обов`язки з боротьби з адміністративними правопорушеннями.

Законодавством України визначено порядок в`їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію Донецької та Луганської області і визначено місця перетинання лінії розмежування особами, транспортними засобами та іншим майном.

В Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділену територію місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, які забезпечують право осіб на вільне пересування з дотриманням встановлених правил та функціонують на підставі рішень Кабінету Міністрів України.

На момент скоєння адміністративного правопорушення позивачем, пункт пропуску «Успенка» закритий та міжнародний рух там припинений.

Також з бази даних Державної прикордонної служби України встановлено відсутність відомостей про виїзд встановленим порядком з території України.

Представник відповідача вказує, що визнання провини підтверджується відсутністю протоколу про адміністративне правопорушення, який не складався відносно позивача на підставі положень ч. 3ст. 254 КпАП України, тобто позивач погодився із вчиненим правопорушенням, отримав нарочно постанову, поставив в ній свій підпис, зауважень щодо порядку винесення рішень не робив.

На підставі викладеного представник відповідача Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України просить суд відмовити у задоволені позовних вимог позивача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідач інспектор 1 категорії 3 групи іпк впс (тип А) впс «Дергачі» прапорщик ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву у встановлений строк від нього не надходило.

Відповідно до ч. 4ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, співробітниками Державної прикордонної служби щодо ОСОБА_1 було винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 гривень.

У вказаній постанові зазначено, що 07.12.2020 о 19 годині 40 хвилин в пункті пропуску «Гоптівка» на вхід в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» був виявлений громадянин України ОСОБА_3 , який пояснив, що він виїхав до тимчасово окупованої території Донецької області 08.02.2020 через КПВВ «Марїнка» (Курахове), а 07.12.2020 перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Новоазовськ» в пішому порядку. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги ст.12 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» №2268-VIII, від 18.01.2018 р., порушив порядок виїзду з тимчасово окупованій території України, чим вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1ст. 204-2 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст.283КпАПУкраїни постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1ст.204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Стаття 280КпАП України закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч. 2ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.71КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова про адміністративне правопорушення не містить посилань на докази, на підставі яких співробітниками Державної прикордонної служби зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 7 КУпАП .

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з належних від нього причин.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем, саме до цього зводяться висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_1 того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові.

Згідно ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, постанова, яка складена відносно позивача, не містить доказів вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення, тому є необґрунтованою, а лише факт визнання особою вчинення адміністративного правопорушення, як про те вказано в постанові про адміністративне правопорушення, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності (таку ж позицію висловив Верховний Суд в Постанові від 15 травня 2019 року, справа № 537/2088/17).

Враховуючи викладене, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення є недоведеним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, істотні порушення з якими складена постанова, а також те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 284 КУпАП встановлено, що по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:

1) про накладення адміністративного стягнення;

2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 288 КУпАП, постанову у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено - у вищестоячий орган (вищестоячий посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що в даному випадку судом не встановлюється відсутність або наявність вини позивача, а розглядаються дії відповідача по прийняттю певного рішення, тобто саме в аспекті протиправності чи правомірності дій відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведені вище норми законодавства, суд зазначає, що повноваження вирішувати питання про закриття справи про адміністративне правопорушення належать виключно органу (посадовій особі), що уповноважені розглядати такі справи. Адміністративний суд не може підміняти такий орган (посадову особу), та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу (посадової особи).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.04.2020 року у справі № 337/346/17 (К/9901/22443/18).

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведених обставин, суд зазначає про відсутність у суду першої інстанції правових підстав закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення згідно ст. 247 КУпАП.

Що стосується вимог до інспектора 1 категорії 3 групи іпк впс (тип А) впс «Дергачі» прапорщика ОСОБА_2 , суд виходить з наступного.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 204-2 КУпАП посадові особи Державної прикордонної служби України діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені Державної прикордонної служби України, що реалізує державну політику із забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222-1 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 204-2 КУпАП.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що за результатами розгляду справи слід відмовити в позові до неналежного відповідача та прийняти рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача, а саме Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 26.12.2019 по справі №724/716/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора 1 категорії 3 групи іпк впс (тип А) впс «Дергачі» прапорщика ОСОБА_2 . Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України суд визнає такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснювати на підставі ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст.77,139,246,286, 290 КАС України, ст.ст.7,247,251,280КпАП України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до інспектора 1 категорії 3 групи іпк впс (тип А) впс «Дергачі» прапорщика ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України ( , адреса: м. Харків, вул. Клочківська, 228) задовольнити частково.

Постанову серії СхРУ №074447 від 07.12.2020 року про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 1700 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1ст. 204-2 КУпАП - скасувати.

Стягнути з Харківського прикордонного загону Державної прикордонної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2ст. 299 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя