Справа № 260/4323/20
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у справі

07 вересня 2021 рокум. Ужгород№ 260/4323/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання - Кустрьо В.М.

за участю:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача: не з`явився,

третя особа 1: Новосад І.М.,

представник третьої особи 1: Дрюченко О.С.,

третя особа 2: Псяйка В.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання представника третьої особи про закриття провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради, у якій останній просить:

- визнати протиправним рішення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради щодо реєстрації повідомлення про початок будівельних робіт за №220 від 05.05.2020 року.

- скасувати реєстрацію повідомлення про початок будівельних робіт №220 від 05.05.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровану Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Одночасно залучено ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача.

05 лютого 2021 року до суду від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.

12 серпня 2021 року до суду представником третьої особи 1 було подано до суду заяву про закриття провадження у справі. Клопотання мотивує тим, що ним було долучено до матеріалів справи докази: копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №239516091; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №239516545; копію паспорта ОСОБА_2 із відміткою про реєстрацію місця проживання за адресою АДРЕСА_1 ; копію довідки відділу реєстрації місяця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради №3054/18-21 від 07.06.2021 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, зареєстроване право приватної власності на об`єкт житлової нерухомості житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (1/2 частка) та ОСОБА_3 (1/2 частка). Таким чином, власниками об`єкта будівництва, дозвільні документи на який щодо проведення реконструкції просить скасувати позивач, належить на праві власності третім особам.

Отже, спірні правовідносини виникли з приводу законності рішень суб`єкта владних повноважень, щодо погодження законності дій третіх осіб відносно власного майна, у зв`язку з чим просить на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України закрити провадження у справі, оскільки дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Позивач в підготовчому засіданні проти закриття провадження заперечував, зазначив, що він не оскаржує саме право власності третіх осіб на нерухоме майно, а оскаржує протиправне рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідач явку свого представника в підготовче засідання не забезпечив, проте в матеріалах справи міститься заява від такого про розгляд справи без участі представника Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради.

Третя особа 1 та її представник в підготовчому засіданні підтримали подану заяву та просили суд закрити провадження у справі.

Третя особа 2 в підготовчому засіданні також підтримав клопотання представника третьої особи 1, просив суд таке задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, суд прийшов до висновку, що провадження у справі слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно положень ч. ч. 1-2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із правового аналізу вказаних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як свідчать матеріали справи, адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, що 05.05.2020 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради зареєструвало повідомлення про початок будівельних робіт № 220 від 05.05.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно проекту будівництва будівельні робота стосуються реконструкції квартири АДРЕСА_4 (що перебуває у спільній частковій власності третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) з надбудовою поверху та виведенням квартири

АДРЕСА_5 .

В серпні 2019 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ), придбали квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Також, ними було отримано право спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер :07:002:0094 площею 0,0158 га біля вказаного будинку та яка відповідно до інформації Державного земельного кадастру значиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Основним мотивом обґрунтування допущення відповідачем протиправних дій і, як наслідок, затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва, та здійснення реєстрації Повідомлення про початок виконання будівельних робіт, позивач зазначає ту обставину, що згоди всіх співвласників на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, а саме горищем, отримано не було.

При цьому суд звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Суд зазначає, що позивач безспірно має право на звернення до адміністративного суду із позовом на захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Проте, у зв`язку із проведенням державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості за третьою особою, відбулась і зміна предметної юрисдикції спору.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи суб`єкти правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 оспорює реєстрацію Повідомлення про початок виконання будівельних робіт по будівництву, яке є правовими актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обов`язки тільки для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано.

Таким чином, відсутність у будь-кого (крім власника нерухомого майна), у тому числі і позивача, прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним рішенням (дією) не породжує для останнього права на звернення із цим позовом у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 (справа № 802/233/16-а), від 27.06.2018 (справа № 814/104/17) та від 22.08.2018 (справа № 815/1568/16).

Таким чином, враховуючи, що спір має приватноправовий характер та спірним правовідносинам у даній справі передує невирішений спір про право цивільне, дана справа підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

Статтею 6 частиною 2 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У пункту 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) 2. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Таким чином існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи суд приходить до переконання, що у випадку, що розглядається, спір за своєю сутністю не є публічно-правовим, а приватноправовим, оскільки вимоги позивача не підпадають під дію статті 19 КАС України, такий має розглядатися за правилами цивільного судочинства, що є наслідком закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, наявність хоча б однієї з вказаних обставин є підставою для закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, суд вважає що даний позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства та у відповідності до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України необхідно закрити провадження у справі.

За приписами частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведену норму, суд роз`яснює позивачу, що він вправі звернутися з позовом до місцевого загального суду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника третьої особи про закриття провадження у справі - задовольнити.

Закрити провадження в адміністративній справі № 260/4323/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Ужгородської міської ради, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправними та скасування рішень.

Роз`яснити позивачу, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції загального суду у порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 13 вересня 2021 року.

СуддяЯ. М. Калинич