Справа № 552/5102/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 р.Справа № 552/5102/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

позивача ОСОБА_1

представника позивача Дичук І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 15.07.2021, головуючий суддя І інстанції: Кузіна Ж.В., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 22.07.21 року по справі № 552/5102/20

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України

про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з адміністративним позовом до Поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України в якому просив суд:

- визнати дії поліцейського взводу 1 роти 2 БУПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича, щодо складання постанови серії ДП 18 № 334100 від 20 жовтня 2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 510 гривень за порушення ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП, незаконними;

- визнати постанову серії ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу у сумі 510 гривень за порушення ч.1 ст.122. ч.4 ст.126 КУпАП протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що постановою поліцейського взводу 1 роти 2 БУПГІ в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського В.В. від 20.10.2020 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП в розмірі 510 грн., згідно якої він начебто, 20.10.2020 року о 15.17 год., в м.Полтава, по вул. М.Бірюзова,50/1, керуючи ТЗ, рухався зі швидкістю 78 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год., а також керував ТЗ, будучи особою позбавленою права керувати таким ТЗ чим порушив п.12.4 ПДР та ст. 15 Закону України «Про дорожній рух», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 і ч.4 ст.126 КУпАП. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки рухався із дозволеною швидкістю. Крім того дійсно був позбавлений права керування транспортними засобами на один рік, але строк позбавлення вже закінчився, він повторно здав іспити та отримав посвідчення водія. На зауваження поліцейський не реагував та незаконно вилучив у нього посвідчення водія. Вказана постанова винесена за відсутності доказів.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 15.07.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Департаменту патрульної поліції України про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції в основу свого рішення прийнято неналежні та недопустимі докази, які маються в матеріалах справи.

Так, разом з відзивом відповідачем було надано фото з приладу ТгиСАМ ІЛІ 20/20 №ТС000776 та відео фіксація розгляду справи (відеодиск).

Надані відповідачем матеріали на оптичному диску- підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Надані відповідачем відеозаписи на оптичному диску не тільки не містять цифрового підпису їх автора або особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, а й відображають процес притягнення до адміністративної відповідальності взагалі іншої особи, а не ОСОБА_1 .

Крім того, посвідчення водія на ім`я позивача НОМЕР_1 було вилучено працівниками патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме 17.06.2019 року, то, відповідно до постанови Київського районного суду м.Полтави, строк позбавлення мене права керувати всіма видами транспортних засобів на один рік повинен рахуватися саме з 17.06.2019 року.

Оскільки строк позбавлення позивача права керувати всіма видами транспортних засобів на один рік, згідно чинної постанови Київського районного суду м.Полтави від 02.08.2019 року закінчився 18.06.2020 року, я звернувся до УПП в Полтавській області ДПП з заявою про отримання посвідчення водія. В подальшому, позивачем було складено іспит та отримано посвідчення водія.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача, не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 20.10.2020 року інспектором взводу 1 роти 2 БУПП в Полтавській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Василевським В.В. винесено постанову серії ДП 18 №334100, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ч.1 ст. 122 та ч.4 ст. 126 КУпАП.

Згідно вказаної постанови позивач ОСОБА_1 20.10.2020 року о 15 год. 17 хв. керуючи транспортним засобом «Kia Rio», реєстраційний номер НОМЕР_2 по вул.Маршала Бірююзова, 50/1 в м. Полтаві, рухався зі швидкістю 78 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 28 км/год, швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LТІ 20/20 №ТС000776, а також керував транспортним засобом, будучи особою позбавленою права керування транспортними засобами, чим порушив п.12.4 ПДР України, ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», та скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП. (а.с.13).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання дій поліцейського взводу 1 роти 2 БУПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича, щодо складання постанови серії ДП 18 № 334100 від 20 жовтня 2020 р.; щодо визнання протиправною та скасування постанови серії ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у за порушення позивачем ч.1 ст.122. ч.4 ст.126 КУпАП слід відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів частково не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до приписів ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України предметом розгляду по суті в порядку адміністративного судочинства є не будь-які рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а лише ті, що породжують права та обов`язки учасників спірних правовідносин.

Таким чином, обов`язковою ознакою рішень, дій суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

В силу ч.1 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

При цьому, дії зі складання постанови у справі про адміністративне правопорушення є, по суті, виконанням службовими особами своїх повноважень, наданих законодавством. Отже, вказані дії суб`єкта владних повноважень не порушують прав позивача.

У свою чергу, особа, що притягнута до адміністративної відповідальності, наділена правом оскарження зазначеної постанови.

Колегія суддів зазначає, що не дії відповідача, а його рішення у формі постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності породжує для позивача певні правові наслідки і має обов`язковий характер.

У даному випадку Інспектором взводу 1 роти 2 БУПП в Полтавській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Василевським В.В. за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення ч.1 ст. 122 та ч.4 ст. 126 КУпАП.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності самі по собі не містять владно-управлінських ознак, оскільки юридичні наслідки для особи у даному випадку має лише рішення у формі постанови, яким останнього притягнуто до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними відповідних дій інспектора, оскільки, як зазначено вище, не діями відповідача, а його рішенням (оскаржуваною постановою), позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Щодо позовної вимоги про притягнення ОСОБА_1 до визнати постанову серії ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ч.1 ст.122., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п.п. 2, 3 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1.1 ПДР України вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Як вбачається із фотознімку, здійсненим сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 ТС000776, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача «Kia Rio», р.н. НОМЕР_2 по вул.Маршала Бірююзова, 50/1 в м. Полтаві, рухався зі швидкістю 78 км/год. (а.с.46).

Стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості Trucam суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. (а.с.87).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17952, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 24.12.2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 № ТС 000776, є придатним до застосування.(а.с.87).

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03/-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних (а.с.88).

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17952 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 № ТС000776 до застосування.

Так, відповідачем до відзиву на позовну заяву додано оптичний диск з місця події (а.с. 48).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Колегія суддів зазначає, що надані відповідачем матеріали на оптичному диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого ст. 99 КАС України, отже, копії зазначених доказів мають бути засвідчені електронним цифровим підписом або мають бути надані суду в оригіналі, що також передбачає наявність на них, серед іншого ознак цифрового підпису автора.

Як встановлено колегією суддів, шляхом огляду змісту оптичного диску, на відеозаписах відсутній цифровий підпис як їх автора так і особи, уповноваженої на виготовлення даних копій.

Таким чином, наданий суду відеозапис взагалі не є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Отже, колегія суддів зауважує, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення, який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Крім того, надані відповідачем відеозаписи на оптичному диску не тільки не містять цифрового підпису їх автора або особи, уповноваженої на виготовлення даних копій, а й відображають процес притягнення до адміністративної відповідальності взагалі іншої особи, а не ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про протиправність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові від 20.10.2020 року ДП 18 № 334100.

Щодо визнання постанови серії ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ч.4 ст.126 КУпАП протиправною та скасувати її, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 265-1 КУпАП України у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Таке звернення особи є обов`язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

Порядок тимчасового вилучення посвідчення водія визначається Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п. 5 Порядку тимчасового вилучення посвідчення водія на транспортний засіб та його повернення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1086 від 17.12.2008 (далі по тексту Порядок № 1086) установлено, що до винесення судом постанови у справі про адміністративне правопорушення та набрання нею законної сили поліцейський видає водієві тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом строком не більше ніж на три місяці з дати вилучення посвідчення.

Згідно з п.6 Порядку № 1086 тимчасово вилучене посвідчення повертається водієві:

за заявою водія у разі, коли суд не прийняв у тримісячний строк рішення про позбавлення водія права керування транспортним засобом або не розглянув у встановлений законом строк справу про адміністративне правопорушення;

після виконання водієм постанови суду про накладення адміністративного стягнення або подання до територіального органу Національної поліції копії постанови суду про закриття справи (крім випадків, коли справу про адміністративне правопорушення за тим самим фактом закрито у зв`язку з передачею матеріалів прокурору або органу досудового розслідування);

у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом (крім осіб, які отримали посвідчення водія вперше) після закінчення визначеного строку позбавлення права керування транспортним засобом, проходження в установленому порядку позачергового медичного огляду щодо придатності до керування транспортним засобом та успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Наведені положення Порядку № 1086 узгоджуються з приписами ч.2 ст.321 КУпАП, згідно з якими після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права особі, щодо якої застосовано даний захід адміністративного стягнення, повертаються в установленому порядку вилучені в неї документи.

За приписами п. 11 Порядку № 1086 вилучене посвідчення водія передається для зберігання до відповідного територіального органу МВС в установленому МВС порядку.

Відповідно до п. 8, 9 Розділу ХІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 (далі по тексту Інструкція № 1395), посвідчення водія вилучається до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення. Вилучене посвідчення водія протягом трьох днів з дати надходження постанови суду, згідно з якою особу позбавлено права керування транспортним засобом, передається до територіального органу з надання сервісних послуг МВС за місцем проживання особи з копією такої постанови.

Враховуючи викладене, як вірно зазначено судом першої інстанції, у разі винесення судом постанови про позбавлення водія права керування транспортним засобом вилучене посвідчення водія повертається йому лише після закінчення визначеного судом строку позбавлення права керування транспортним засобом.

Відповідно до змісту п. 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993 (далі по тексту Положення № 340), повернення посвідчень водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами (крім осіб, позбавлених права на керування транспортними засобами за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення), здійснюється після складення теоретичного і практичного іспитів на право керування транспортними засобами всіх категорій, зазначених у посвідченні водія, що повертається. Особам, позбавленим права на керування транспортними засобами за керування такими засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, посвідчення водія повертається після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту.

Таким чином, посвідчення водія особам, позбавленим права на керування транспортними засобами, повертається лише за наявності сукупності умов: закінчення терміну позбавлення права керування транспортними засобами та проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів на право керування транспортними засобами, у встановленому законодавством порядку.

Згідно з п. 2.10 Інструкції про порядок приймання іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчень водія, затвердженої Наказом МВС № 515 від 07.12.2009, якщо під час проведення перевірки поданих особою документів буде встановлено, що її позбавлено права на керування транспортними засобами, така особа до іспитів не допускається.

Відповідно до ст. 221 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 130 цього Кодексу розглядають судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.

Згідно зі ст. 294 КУпАП постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 299 КУпАП при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, оскільки постанова Київського районного суду м. Полтави від 02.08.2019 була оскаржена позивачем в апеляційному порядку, і залишена без змін Полтавським апеляційним судом, ця постанова набрала законної сили з моменту ухвалення постанови суду апеляційної інстанції з 26.06.2020, що підтверджується відповідною відміткою про набрання законної сили на постанові суду від 26.06.2020 (а.с. 126 зворот).

Колегія суддів зауважує, що питання виконання такого виду адміністративного стягнення, як позбавлення спеціального права, урегульовані главою 30 КУпАП.

Зі змісту цієї глави вбачається, що позбавлення спеціального права стосується трьох видів такого права - права керування транспортними засобами, права керування річковим або маломірним судном та права полювання.

Статтею 321 цієї глави унормовано обчислення строків позбавлення спеціального права, та встановлено, що судноводії і особи, що порушили правила полювання, вважаються позбавленими спеціального права з дня винесення постанови про позбавлення цього права. Якщо зазначені особи, які позбавлені спеціального права, ухиляються від здачі документа, що посвідчує це право, то строк позбавлення їх спеціального права обчислюється з дня здачі або вилучення такого документа.

Після закінчення призначеного строку позбавлення спеціального права особі, щодо якої застосовано даний захід адміністративного стягнення, повертаються в установленому порядку вилучені в неї документи.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що строк позбавлення спеціального права розпочинає свій перебіг з дня вилучення відповідного документа лише щодо двох категорій осіб судноводіїв та осіб, які порушили правила полювання. На осіб, яких позбавлено права керування транспортними засобами, це правило не поширюється, а отже, позивач вважається позбавленим спеціального права з дня набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Виходячи з системного аналізу зазначених вище норм чинного законодавства, оскільки рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік набрало законної сили 26.06.2020 та підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, тобто з 26.06.2020, то у такому випадку стягнення розпочинає свою дію з 26.06.2020 та закінчується 26.06.2021.

Оскільки стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами на строк один рік набрало законної сили 26.06.2020 і закінчує свою дію 26.06.2021, то відповідач правомірно притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності передбаченої ч.4 ст.126 КУпАП.

Колегія суддів зауважує, що не зважаючи на те, що в суді першої інстанції так в суді апеляційної інстанції відповідачем не було доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП України, проте вказане не спростовує факт вчинення позивачем іншого правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Водночас, суд апеляційної інстанції в даному випадку не ставить в залежність норму ст. 126 КУпАП України від 121 КУпАП України, оскільки вони містять різний склад адміністративного правопорушення і в даному випадку суд надає оцінку доказам вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Таким чином, в ході апеляційного розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП не підтверджується належними та допустимими доказами, у зв`язку із чим оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення в цій частині відповідачем прийнята протиправно, а суд першої інстанції не повно перевіривши аналіз всіх обставин справи прийняв в цій частині не обґрунтоване та незаконне рішення.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, про скасування постанови про адміністративне правопорушення ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП України з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позовних вимог, однак вважає, що висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання дій поліцейського взводу 1 роти 2 БУПП в Полтавській області ДПП молодшого лейтенанта поліції Василевського Владислава Васильовича, щодо складання постанови ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 року незаконними та в частині визнання протиправною та скасування постанови серії ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ч.4 ст.126 КУпАП відповідають встановленим обставинам по справі, отже рішення суду першої інстанції в описаній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 15.07.2021 по справі № 552/5102/20 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправною та скасування постанови серії ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 р. в частині накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) ч.1 ст.122 КУпАП України.

Прийняти в цій частині постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДНІ8 № 334100 від 20 жовтня 2020 р. в частині накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за порушення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) ч.1 ст.122 КУпАП України.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 15.07.2021 року по справі № 552/5102/20 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 09.09.2021 року