Справа № 743/843/21
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/843/21 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Єгорової Н.М., Федотова І.В.,

при секретарі судового засідання Шуст Н.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 (громадянина Народної Республіки Бангладеш (зі слів),

перекладача - Саіда Моххамада Абу Сафі Уддіна (громадянина Народної Республіки Бангладеш (зі слів)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 ЗРУ ДПС України звернулась до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому просить продовжити строк затримання останнього з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021 скасовано рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.01.2021, адміністративний позов Військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання задоволено та продовжено строк затримання відповідача на шість місяців - до 21.07.2021. Відповідач не має документів, які підтверджують його законність перебування на території України та на підставі яких можливе його повернення до Народної Республіки Бангладеш, а також які посвідчують його особу. Позивачем вжиті заходи щодо встановлення особи відповідача, зокрема направлялися листи до ДКЗ МЗС України та до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща через ДКЗ МЗС України щодо ідентифікації та документування громадян Народної Республіки Бангладеш. Однак, на час подання позивачем позову, особа відповідача не ідентифікована, в результаті чого неможливо підготувати документи для подальшого його видворення, та відсутня інформація щодо звернення відповідача до компетентних органів із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Тому, у зв`язку з закінченням терміну тримання відповідача в ПТПІ, позивач просить продовжити строк затримання відповідача.

Рішенням Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), на шість місяців, з метою ідентифікації. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу, в якій відповідач просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та недотриманням норм процесуального права. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що законодавче обґрунтування підстав продовження строку затримання відповідача у судовому рішенні відсутнє, оскільки максимальний строк затримання складає вісімнадцять місяців і такий строк вже сплив, позаяк відповідач перебуває у Чернігівському ПТПІ з 27.07.2018 по 26.01.2020 р., жодного судового рішення про видворення стосовно відповідача не приймалося, не вжито заходів щодо ідентифікації особи відповідача.

Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 01 вересня 2021 року.

Військовою частиною НОМЕР_1 надано відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що позивач затриманий на законних підставах, чинне законодавства передбачає можливість затримання на строк до 18 місяців. Також зазначено, що позивач не має коштів для виїзду з України, документів, що посвідчують його особу, підтверджують законність перебування на території України та надають право перетинати державний кордон, українською мовою у достатній мірі не володіє, не має родичів на території України, які могли йому допомогти повернутися до країни походження.

В судовому засіданні позивач надав пояснення, просив задовольнити апеляційну скаргу. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.07.2020 у справі №743/41/21 відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на шість місяців. Зазначене судове рішення набрало законної сили 03.08.2020.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2021у зазначеній справі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено, рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.01.2021 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання скасовано, адміністративний позов задоволено, продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на шість місяців - до 21.07.2021.

Оскільки шестимісячний термін утримання відповідача в пункті тимчасового тримання іноземців, які незаконно перебувають на території України, визначений частиною одинадцятою статті 289 КАС України, закінчувався 21.07.2021 р., за наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме: неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, що перешкоджає одержати інформацію щодо країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи та організації примусового видворення за межі території України, позивач звернувся до суду з метою продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 .

При цьому з матеріалів справи вбачається, що позивачем 25.01.2021 №21/65, 05.03.2021 №21/212/21, 07.04.2021 №21/282, 17.05.2021 №21/368/1, 29.06.2021 №21/552/1, направлялися листи до ДКЗ МЗС України з проханням посприяти у здійсненні якнайшвидшої ідентифікації відповідача та доручити Посольству Бангладеш в Республіці Польща звернення Чопського прикордонного загону щодо ідентифікації та документування іноземців, які за рішенням суду були затримані з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, та назвались громадянами Бангладеш, до складу яких входить і відповідач.

Проте, на час звернення з позовом до суду, позивач не отримав інформації про належність відповідача до громадянства Народної Республіки Бангладеш, а також відомостей, що ідентифікують його особу.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт звернення відповідача, на момент розгляду справи, до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, котра потребує додаткового захисту.

Крім того, відсутні дані, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за расовими або етнічними ознаками, за політичні або релігійні переконання.

Оцінюючи відповідні висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції від 20 липня 2021 року, колегія суддів враховує, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частинами одинадцятою, дванадцятою, тринадцятою статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Тобто, існування принаймні однієї з передбачених у частині одинадцятій статті 289 КАС України умов з урахуванням обставин справи є достатньою підставою для затримання іноземця або продовження строку такого затримання.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо закінчення граничного вісімнадцятимісячного строку затримання відповідача, колегія суддів зазначає, що відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З довідки про тримання іноземця (особи без громадянства) у ПТПІ від 16.04.2020 вбачається, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з 25.10.2018 до 16.04.2020 утримувався в ПТПІ, стосовно відповідача раніше приймалося рішення про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, у зв`язку з чим він протягом 18 місяців перебував у пункті тимчасового перебування іноземців.

Разом з тим, після закінчення строку затримання відповідача, яке мало місце з 25.10.2018 по 16.04.2020, останній 17.07.2020 повторно вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало в незаконному перетині кордону з України в Словаччину, що стало підставою для його затримання вдруге.

Враховуючи, що 17.07.2020 виникли нові підстави для затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , строк його перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, встановлений абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», обчислюється з дня його повторного затримання.

Отже, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині затримання відповідача з метою його ідентифікації, підлягають задоволенню, а відтак строк затримання відповідача необхідно продовжити на шість місяців.

Зі змісту ст. 289 КАС України, вбачається, що затримання іноземця або особи без громадянства, як і продовження строку такого затримання, можливо з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд залишає рішення суду першої інстанції без змін, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ріпкінського районного суду Чернігівської області від 20 липня 2021 року у справі №743/843/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Н.М. Єгорова

І.В. Федотов