Справа № 620/39/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/39/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з травня 2020 року;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з травня 2020 року в попередньому розмірі до здійснення Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області індексації пенсії в травні 2020 року, із врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і здійснив порушення процесуальних норм. Апелянт вказує на те, що результатом здійснення перерахунку пенсії має бути збільшення таких виплат. Водночас позивач зазначає, що у випадку, якщо внаслідок здійсненого перерахунку пенсії її розмір є меншим, ніж сума попередньо отриманої пенсії, належить здійснювати виплату у попередньо нарахованому розмірі пенсії.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 10 лютого 2000 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач зазначає, що станом на лютий 2020 року розмір його пенсії становив 5963 грн 88 коп. та з березня 2020 року зменшився до 5189 грн 16 коп., а з липня 2020 року розмір пенсії складає 5210 грн 62 коп.

У зв`язку з зменшенням отримуваного розміру пенсії, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області з проханням надати пояснення щодо підстав для таких нарахувань.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 06 липня 2020 року № 2064-2069/М-02/8-2500/20 повідомило позивача про те, що йому виплачується пенсія у розмірі, який відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, відповідач зазначив, що за документами пенсійної справи ОСОБА_1 його страховий стаж складає 44 роки 4 дні (врахований по 24 вересня 2017 року), в тому числі стаж роботи за Списком №1 становить 10 років. До страхового стажу позивача додатково зараховано 10 років стажу за Списком № 1 відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний страховий стаж складає 54 роки 4 дні.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 10 липня 2020 року № 2177-2343/М-02/8-2500/20 позивача додатково повідомлено про те, що під час перевірки його пенсійної справи було встановлено, що коефіцієнт страхового стажу був невірно обчислений. У вказаному листі відповідач зазначив, що з 01 березня 2020 року документи пенсійної справи ОСОБА_1 приведені у відповідність до чинного законодавства. Коефіцієнт страхового стажу позивача з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1 % становить 0,54000.

Не погоджуючись з вказаними Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області підставами зменшення розміру пенсії позивач звернувся до Пенсійного фонду України з проханням проведення перевірки його пенсійної справи в порядку контролю.

Департамент Пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 13 серпня 2020 року № 21954-19416/М-03/8-2800/20 надав відповідь в якій зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області пенсія позивачу виплачується згідно чинного законодавства.

Також у вказаному листі міститься інформація про те, що під час перевірки пенсійної справи ОСОБА_1 у березні 2020 року було виявлено помилку в частині обчислення страхового стажу, що призвело до виплати позивачу пенсії у завищеному розмірі.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії з травня 2020 року протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо здійснених нарахувань розміру пенсії позивача у спірний період є правомірними. При цьому, суд зазначив, що чинним законодавством не встановлено право позивача самостійно визначати коефіцієнти для призначення/перерахунку пенсії, оскільки це є виключними повноваженнями органу Пенсійного фонду України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір, дата та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

Пунктом 1 ч. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» від 1 квітня 2020 року № 251 установлено, що у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось позивачем, у березні 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області під час перевірки встановило, що коефіцієнт страхового стажу позивача був невірно обчислений, що призвело до виплати позивачу пенсії у завищеному розмірі.

Також матеріали справи містять інформацію про те, що у березні 2020 року документи пенсійної справи ОСОБА_1 було приведено у відповідність до чинного законодавства.

Розмір пенсії позивача з 01 березня 2020 року складав 4721 грн 99 коп., а саме: 4246 грн 97 коп. - основний розмір пенсії (7864 грн 76 коп. х 0,54000); 475 гр 02 коп. - доплата за понаднормовий стаж 29 років (1638 грн 00 коп. х 29 %).

Відповідно до ст. 42 Закону № 1058-IV та Постанови № 251 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01 травня 2020 року.

Для обчислення пенсії позивача врахована заробітна плата за періоди роботи з 01 червня 1972 року по 31 травня 1977 року, яка визначена із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,17 та 1, 11 і становить 8729 грн 89 коп. (3764 грн 40 коп. середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески обчислені як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки х 1,17 х 1,11 х1,78568 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).

Розмір пенсії позивача з 01 травня 2020 року становив 5189 грн 16 коп., а саме: 4714 грн 14 коп. - основний розмір пенсії (8729 грн 89 коп. х 0,54000); 475 грн 02 коп. - доплата за понаднормовий стаж 29 років (1638 грн 00 коп. х 29 %).

З 01 липня 2020 року розмір пенсії позивача складає 5210 грн 62 коп., а саме: 4714 грн 14 коп. - основний розмір пенсії (8729 грн 89 коп. х 0,54000); 496 грн 48 коп. - доплата за понаднормовий стаж 29 років (1712 грн коп. х 29 %).

Враховуючи те, що у березні 2020 року внаслідок виявленої помилки під час обрахунку страхового стажу позивача було здійснено коригування розміру його пенсії та визначено, що такий має становити 4721 грн 99 коп., колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що подальший перерахунок пенсії позивача, що здійснений на підставі Постанови № 251 не передбачає зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 , про яке зазначає позивач у позовній заяві, оскільки з травня 2020 року розмір пенсії становив 5189 грн 16 коп., а з липня 2020 року - 5210 грн 62 коп.

Правомірність обрахунку коефіцієнту страхового стажу позивача, який, як вбачається з пояснень відповідача, було здійснено у березні 2020 року, позивачем не оскаржується.

Викладене, з урахуванням встановлених вище обставин, свідчить про правильність висновків суду першої інстанції про те, що перерахунок пенсії позивача з 01 травня 2020 року проведений відповідачем правомірно та з урахуванням положень чинних на час його здійснення нормативно-правових актів.

У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.В. Чаку

І.В. Федотов