Справа № 280/5477/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-09-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

03 вересня 2021 року (16:05)Справа № 280/5477/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

30.06.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-647-11.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.02.2019 позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08 січня 2019 року № Ф-647-11 на суму 21464,92 грн., яку оскаржив до суду, однак рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі №280/1647/19 у задоволенні позову відмовлено. У подальшому, 31.08.2020 позивач звернувся з письмовою заявою до контролюючого органу про списання суми недоїмки, а також штрафних санкцій та пені, нараховані на ці суми недоїмки. Окрім того, заявою від 21 грудня 2020 року повторно звернувся до податкового органу про списання суми недоїмки, а також штрафних санкцій та пені, нараховані на ці суми недоїмки. Відповідь на свою заяву від 21 грудня 2020 року позивач не отримав. Так, 29.04.2021 позивач отримав вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21 квітня 2021 року №Ф-647-11 на суму 5645,38грн., яка була сформована відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів. Із зазначеною вимогою № Ф-647-11 від 21.04.2021 позивач не згоден, оскільки суму єдиного внеску розраховано за період з 2013 по 2017 рік. 26 квітня 2017 року позивачем було сплачено борі зі сплати єдиного внеску відповідно до вимоги № Ф-173 у від 06.08.2013. Разом з цим, 27.04.2017 державним виконавцем державної виконавчої служби винесено постанову про закінчення виконавчою провадження № 53291943. Станом на 31.12.2017 заборгованості по ЄСВ (у тому числі пені та штрафу) відсутня. Позивач зазначає, що до 2017 року у разі неотримання прибутку за звітний період фізичні особи-підприємці не були зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок. Доходів від підприємницької діяльності з 2012 року позивач не отримував. Будь-яких звітів не подавав. До оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-647-11 на суму 5645,38 грн. включено суму боргу за попередньою вимогою від 08.01.2019 №Ф-647-11 у розмірі 21464,92 грн. На підставі вищевикладеного, просить скасувати оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) ) від 21.04.2021 №Ф-647-11.

Ухвалою суду від 05.07.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

21.07.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 14098), в якому зазначає, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 23.05.2012 зареєстрований як фізична особа-підприємець, 11.02.2019 до Єдиного державного реєстру внесено запис відносно ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності, підстава: власне рішення. Позивач в період з 23.05.2012 по 11.02.2019 є платником єдиного внеску, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI. Відповідно до Інтегрованої картки платника податків по ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_1 ) з єдиного внеску (код класифікації доходу бюджету 71040000 для фізичних осіб-підприємців, в т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність): 31.12.2016 - заборгованість в розмірі 3510,60 грн.; 16.05.2017- зараховано 3510,60 грн., погашення заборгованості минулих періодів - 3510,60 грн.; довідково розраховані (не застосовані) штрафні санкції та пеня за період з 19.03.2013 по 16.05.2017; за 2017 рік - 8448,00 грн. що дорівнює мінімальному страховому внеску: мінімальна заробітна плата з січня 2017р - 3200 грн. х 22% 704,00 грн. помноженому на кількість місяців звітного року (12 місяців); за І-IV квартали 2018р.- 9828,72 грн., що дорівнює мінімальному страховому внеску: мінімальна заробітна плата з січня 2018 - 3723 грн. х 22% = 819,06 грн. або 2457,18 грн. за кожний квартал (за 3 місяці відповідно 819,06 грн, х 3 =2457,18 грн.); 03.12.2018 нарахування по штрафним санкціям та пені в розмірі 5645,38 грн. (штраф у розмірі 351,06 грн.; пеня у розмірі 5294,32 грн.), згідно рішення № від 26.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 19.03.2013 по 16.05.2017, яке прийняте ГУ ДПС у Запорізькій області відповідно до ч.10 та п.2 ч. 11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Станом на 31.12.2019 заборгованість складає 23 922,1 грн ( в т.ч. недоїмка 18 627,78 грн., пеня 5294,32 грн.). 15.03.2021 податковим органом списано заборгованість в розмірі 18 276,72 грн. (недоїмка 18276,72 грн.), згідно рішення від 15.03.2021 №864/08-01-13-10/02, прийнятого відповідно до вимог пункту 9-15 розділу VIІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Рішенням Головного управління ДПС у Запорізькій області про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 15.03.2021 №864/08-01-13-10/02 списано недоїмку, яка виникла по нарахуванню єдиного внеску за 2017 рік та І-IV квартали 2018 року у розмірі 18 276,72 грн. Зауважує, що заборгованість у розмірі 5645,38 грн. (в т.ч. недоїмка 351.06 грн. пеня 5294,32 грн), яка виникла на підставі рішення № від 26.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску (за період з 19.03.2013 по 16.05.2017), яке позивачем оскаржено у судовому порядку не було, а відтак є узгодженим та відповідно до вимог пункту 9-15 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 №2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» - не підлягає списанню, оскільки виникла за період до 2017 року. Просить відмовити у задоволенні позову.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 23.05.2012 за № 2 082 000 0000 001690 Веселівською районною державною адміністрацією Запорізької області, 11.02.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесена запис №2001690 про припинення підприємницької діяльності фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 , про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

08.01.2019, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI ГУ ДФС у Запорізькій області позивачу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-647-11 на загальну суму боргу 21464,92 грн., у т.ч.: недоїмка 15819,54 грн., штраф 351,06 грн., пеня 5294,32 грн.

Не погодившись із прийняттям зазначеної вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-647-11 від 08.01.2019, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі №280/1647/19, яке набрало законної сили 25.09.2019, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій про визнання протиправною та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-647-11 від 08.01.2019 відмовлено.

Рішенням Головного управління ДПС у Запорізькій області про списання боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 15.03.2021 №864/08-01-13-10/02, прийнятого відповідно до вимог пункту 9-15 розділу VIІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», позивачу списано недоїмку, яка виникла по нарахуванню єдиного внеску за 2017 рік та І-IV квартали 2018 року у розмірі 18276,72 грн. (а.с.42).

21.04.2021, на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів та відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI ГУ ДПС у Запорізькій області позивачу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-647-11 станом на 31.03.2021 на загальну суму 5645,38 грн., у т.ч.: недоїмка 351,06 грн. та пеня 5294,32 грн. (а.с.11).

Відповідно до Інтегрованої картки платника податків, станом на 31.03.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить у розмірі 5645,38 грн., яка виникла на підставі рішення № від 26.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 26.09.2018 № на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вирішено застосувати до ОСОБА_1 штраф у розмірі 351,06 грн. (10% до 01 січня 2015 року), за період з 13.03.2013 по 16.05.2017 та нарахувати пеню у розмірі 5294,32 грн. (0,1% від суми недоїмки).

Зазначене рішення позивачем оскаржено не було. Доказів протилежного суду не надано.

Позивач не погодившись із вимогою вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-647-11 звернувся до суду із вказаним позовом про її скасування.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, врегульовані Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону №2464-VI, особи, зазначені в пунктах 4 та 5-1 частини 1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, в разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Тобто, відповідно до положень статті 7 Закону №2464-VI для фізичних осіб підприємців, незалежно від того на якій системі оподаткування перебуває такий підприємець, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, не залежно від розміру отриманого доходу.

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до абзацу 4 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. В разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Отже, переліченими нормами чинного законодавства встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року №449 (у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року №469) та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі - Інструкція №449).

Згідно п.1 розділу VI Інструкції №449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абзацом 2 п.2 розділу VI Інструкції №449 встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Відповідно абз.3 п.3 розділу VI Інструкції №449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

У випадках, передбачених абз.3 цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається), зокрема, платникам, зазначеним у пп.пп.3, 4, 6 п.1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій). Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень (п.3 розділу VI Інструкції № 449).

Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом №2464-VІ.

Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).

Згідно з ч.6 ст.25 Закону №2464-VІ, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до ч.16 ст.25 Закону №2464-VІ, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Так, судом встановлено, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 31.03.2021, визначена в оскаржуваній вимозі становить 5645,38 грн., у т.ч.: недоїмка 351,06 грн. та пеня 5294,32 грн.

Зазначена заборгованість зі сплати єдиного внеску становить у розмірі 5645,38 грн. виникла на підставі рішення № від 26.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Зазначеним рішенням, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вирішено застосувати до ОСОБА_1 штраф у розмірі 351,06 грн. (10% до 01 січня 2015 року), за період з 13.03.2013 по 16.05.2017 та нарахувати пеню у розмірі 5294,32 грн. (0,1% від суми недоїмки).

Зазначене рішення надсилалось на адресу позивача поштою, однак повернуто до податкового органу не врученим (а.с.43).

Рішення № від 26.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, на підставі якого винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-647-11 позивачем не оскаржено у судовому порядку. Доказів протилежного до суду позивачем не надано.

Оскільки, на момент винесення оскаржуваної вимоги, рішення № від 26.09.2018 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, є чинним, не оскаржено позивачем до суду та, відповідно, не скасовано, відповідач мав всі законні підстави для винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 21.04.2021 №Ф-647-11, отже оскаржувана вимога є обґрунтованою, правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП: 44118663) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), - відмовити у повному обсязі.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 03.09.2021.

Суддя Ю.В. Калашник