Справа № 158/2029/21
Суддя: Костюкевич О. К.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 158/2029/21
Провадження № 2-а/0158/40/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2021 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді - Костюкевича О.К.
секретаря Хмілевської І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Ківерці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
в с т а н о в и в :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинської області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 19 липня 2021 року інспектором патрульної поліції 1 батальйону 2 роти старшим лейтенантом поліції УПП у Волинській області Дейнекою Іваном Миколайовичем винесено постанову про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.
Позивач вважає вказану постанову протиправною та зазначає, що постанова винесена одним інспектором поліції, хоча розгляд справи проводив зовсім інший працівник поліції, при цьому в нього забрали його документи (технічний паспорт та посвідчення водія) та без його присутності; при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена стаціонарно вмонтованим способом, натомість ручне розміщення, а саме таким способом була виміряна його швидкість суперечить приписам ст. 40 Закону "Про Національну поліцію". Крім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак "5.70") вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно з яким інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Враховуючи викладене, позивач просив суд вищевказану постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
Відповідачем Управлінням патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було подано відзив на адміністративний позов, відповідно до якого повністю заперечують заявлений позов, просять в його задоволенні відмовити, так як 19 липня 2021 року інспектором роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП старшим лейтенантом поліції Романюком Тарасом Святославовичем, під час несення служби на автодорозі Н-22, за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу Сітроен днз НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 75 км/год. при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України. Відповідачем подано сигнал про зупинку транспортного засобу. Після зупинки відповідач підійшов до водія, представився та повідомив причину зупинки, а саме про те, що водій рухався зі швидкістю 75 км/год. при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР України.
Після цього відповідач пред`явив законну вимогу до водія про пред`явлення документів та оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 інспектором роти № 2 БУПП у Волинській області ДПП лейтенантом поліції Романюком Тарасом Святославовичем. Позивачу зачитано його права, та встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення вимог п.12.4 ПДР України, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП, поліцейським після розгляду адміністративної справи винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4507769 від 19.07.2021 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Представник відповідача зазначає, що з відеоматеріалу вбачається, що доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом, який перевищив швидкість, повністю спростовані та не відповідають дійсності.
Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача ознайомлено зі змістом постанови, повідомлено про порядок її оскарження, однак при вирішенні клопотання позивача про відклад справи було обґрунтовано відмову в його задоволенні.
Щодо відсутності підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відповідач зазначає, що доводи позивача про те, що прилад потрібно використовувати стаціонарно не мають жодного підґрунтя, адже виробник приладу не передбачив стаціонарного використання, а фіксація швидкості здійснюється шляхом ручного наведення прицілу на транспортний засіб.
Засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із Державного реєстру, дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, однак, вони підлягають періодичній перевірці та перевірці після ремонту.
Щодо обставин викладених в адміністративному позові представник відповідача зазначає, що факт правопорушення підтверджується постановою у фабулі якої зазначено, що швидкість руху транспортного засобу вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху TruCam, на якому зафіксований факт правопорушення та відеозаписом з лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, 000677/
Представник відповідача зазначає, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються за винятком випадків спрощеного провадження, у протоколі про адміністративне правопорушення. Посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
В судове засідання сторони не викликались у зв`язку з розглядом справи у спрощеному позовному провадженні.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку :
Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Відповідно до статі 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
З постанови серії ЕАО №4507769 від 19.07.2021 в справі про адміністративне правопорушення вбачається, що водій ОСОБА_1 , 19.07.2021 о 09 год. 18 хв. у с. Струмівка, дорога Н-22, 98 км, керуючи транспортним засобом перевищив встановлені обмеження руху більше 20 км/год. Рухався зі швидкістю 75 км/год., чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год., та ч.1 ст. 122 КУпАП.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, посадовою особою дотримано вимоги ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП та зазначено технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис, а саме трукам ТС000607.

Щодо правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний вимірювач LTI 20/20 TruCam», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12.

Засоби вимірювальної техніки, які були ввезені на територію України та введені в експлуатацію до моменту виключення їх із державного реєстру дозволяється застосовувати, оскільки в даному випадку закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотно дії в часі.

Оскільки, прилад TruCam було введено в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, відповідно його подальша експлуатації не обмежена нормами чинного законодавства.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

В якості доказів перевищення швидкості позивачем, відповідач надав суду відповідне фото та відеозапис, на якому зафіксовано номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені ПДР обмеження швидкісного режиму.

Окрім цього, дослідивши надані в сукупності відповідачем до матеріалів справи відеозаписи суд встановив, що фіксація швидкості руху автомобіля приладом TruCam, із значним його рухом під час фіксації, може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля Trucam LTI 20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Разом з тим, позивач зазначає, що при проведенні фіксації швидкості за допомогою приладу TruCam LТІ 20/20 він не був стаціонарно вмонтований, а швидкість була виміряна шляхом ручного наведення приладу інспектором.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, а навпаки у своїх поясненнях зазначає, що доводи позивача про те, що прилад потрібно використовувати стаціонарно не мають жодного підґрунтя, адже виробник приладу не передбачив стаціонарного використання, а фіксація швидкості здійснюється шляхом ручного наведення прицілу на транспортний засіб.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону "Про Національну поліцію" при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматично фото- і відеотехніку повинно бути розміщено в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону "Про Національну поліцію", а лист Департаменту патрульної поліції від 04.10.2018 N 11299/41/2/02-2018 про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень ПДР.

Аналогічна позиція викладена Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 25 червня 2020 року по справі № 166/224/20 та у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 157/703/20.

Також судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів має здійснюватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до ПДР знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень ПДР", інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Однак, позивач вказує, що місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму не було, а представником відповідача даний факт було спростовано представлено фото з місця встановлення даного дорожнього знаку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що при винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем допущено ряд процесуальних помилок, та не з`ясовано всіх фактичних обставин справи, а саме : фіксування швидкості транспортного засобу здійснено інспектором з рук, що може бути причиною більшої похибки, ніж передбачено свідоцтвом про повірку.

Згідно з ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, суд дійшов висновку, що враховуючи викладені позивачем обставини в позові, матеріали справи та з вище наведеного беззаперечно не вбачається, що у діях позивача присутній склад адміністративного правопорушення, оскільки доказів вчинення правопорушення відповідачем не надано.

Окрім цього, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, свідчить про достовірність повідомлених позивачем обставин і не викликає у суду обґрунтованого сумніву.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18), згідно з якими сама по собі оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення. При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 6 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З цього виходить, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

Отже, суд дійшов висновку, що враховуючи викладені позивачем обставини в позові, матеріали справи та з вище наведеного беззаперечно не вбачається, що у позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, відповідачем не було пред`явлено доказів скоєння позивачем правопорушення, як це передбачено нормами КУпАП.

За таких обставин справи, позовні вимоги підлягають задоволенню, із скасуванням судом оскаржуваної постанови та закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 454 грн. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії ЕАО № 4507769 від 19.07.2021, складену інспектором 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Волинській області старшим лейтенантом поліції Дейнекою Іваном Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., закривши провадження у справі.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 454 грн. (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції Волинської області департаменту патрульної поліції, м. Луцьк вул. Залізнична, 15 Волинської області.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич

Повний текст судового рішення складений 10.09.2021