Справа № 640/32010/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2021 року, суддя Федорчук А.Б., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24 лютого 2020 року, яким застосовано штраф у розмірі 24 881 868,50 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №7 від 24 лютого 2020 року, яким застосовано штраф у розмірі 3 429,22 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №7 від 24 лютого 2020 року, яким застосовано штраф у розмірі 277,07 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №7 від 24 лютого 2020 року, яким застосовано штраф у розмірі 2 514,62 грн і пеню в розмірі 243,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при проведенні перевірки контролюючий орган не зазначив конкретно ні підпункту, ні до якого виду операцій віднесено правовідносини, які були предметом перевірки, за якими необхідно було нарахувати зобов`язання з ПДВ у відповідності до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України.

Окрім того, представник позивача повідомив, що лише після набрання ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04 червня 2020 року законної сили, у Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" виникли правові підстави провести коригування податкових зобов`язань з ПДВ у порядку, встановленому статтею 192, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України. Відповідно, на думку представника позивача, твердження контролюючого органу про виникнення обов`язку щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ, складення та реєстрації податкової накладної в ЄРПН суперечить фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Додатково представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" через незалежні від нього обставини було позбавлене можливості своєчасно здійснити перерахування податку на доходи фізичних осіб до відповідного бюджету, адже на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року (справи №757/70292/17-к, №757/70291/17-к, №757/70294/17-к), від 24 квітня 2018 року (справа №757/19559/18-к), від 29 січня 2018 року (справа №757/4149/18-к), накладено арешт на кошти позивача, розташовані на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , №0801, №7001, №7001, №7722, відкриті у АТ "ОТП Банк".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник заявив клопотання про заміну відповідача Головне управління ДПС у м Києві (код43141267) на Головне управління ДПС у м Києві відокремлений підрозділ ДПС України ( код 44116011).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити заміну відповідача на його правонаступника з огляду на наступне.

Відповідно до постанови КМ України №893 від 30.09.2020 «Деякі питання територіальних органів ДПС» утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи.

На виконання вимог зазначеної постанови утворено Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС у м. Києві з кодом .

Враховуючи вимоги ст. 52 КАС України, колегія суддів вважає за необхідне здійснити заміну відповідача його правонаступником Головне управління ДПС у м. Києві як відокремлений підрозділ ДПС у м. Києві з кодом .

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 23 грудня 2019 року по 16 січня 2020 року Головне управління ДПС у місті Києві на підставі направлень від 23 грудня 2019 року №161/26-15-05-10-01, №162/26-15-05-10-01, №744/26-15-05-06-03, №717/26-15-42-07, згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статті 77 Податкового кодексу України, на підставі наказу від 28 листопада 2019 року №3724, проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року, валютного законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2019 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 30 вересня 2019 року та іншого законодавства за відповідний період, за результатами якої складено відповідний акт перевірки №11/26-15-05-10-01/37241931 від 23 січня 2020 року.

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу":

- пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, за жовтень 2016 року в сумі 540 264,00 грн, не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні за послугами, які використовуються в операціях, що звільнені від оподаткування податком на додану вартість на загальну суму ПДВ в розмірі 50 176 612,00 грн;

- підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, підпунктів 168.4.4, 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України, в результаті встановлено несвоєчасну сплату (перерахування до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за листопад 2017 року та січень 2018 року;

- підпункту 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України та підпункту 168.1.1, пункту 168.1.2, підпункту 168.1.5 пункту 168.1, підпункту 168.4.4 підпункту 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України встановлено несвоєчасну плату (перерахування) до відповідного бюджету утриманих сум військового збору збір за листопад 2017 року та січень 2018 року.

Вказані висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що згідно з декларацією з податку на додану вартість за жовтень 2016 року позивачем задекларовано в рядку 16.1 "значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду" суму в розмірі 50 128 852,00 грн. Згідно з додатком 2 Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2), за жовтень 2016 року задекларовано суму в розмірі 49 588 588,00 грн, яка виникла у серпні 2013 року, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" переносило у перевіряємому періоді від`ємне значення по ПДВ, яке виникло у зв`язку з укладенням позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" договору фінансового лізингу №130814-01/ФЛ-Ю-О від 14 серпня 2013 року та договору купівлі-продажу №130814-01/КП від 14 серпня 2013 року.

Водночас, у зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" не поставив, на думку контролюючого органу, позивачем всупереч вимог пункту 198.5 статті 198, пункту 199.1 статті 199, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України неправомірно включено до рядка 16 декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, в розмірі 540 264,00 грн сплачені/нараховані у зв`язку з придбанням послуг, які використовуються в операціях, що звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Крім того, згідно позиції контролюючого органу, Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" безпідставно сформовано податковий кредит у зв`язку з придбанням послуг, які використовуються у операціях, що звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

На підставі вказаних висновків Головним управлінням ДПС у місті Києві 24 лютого 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, на підставі якого до позивача застосовано штраф у розмірі 24 881 868,50 грн.

Також, у зв`язку із встановленням порушення термінів сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідачем 24 лютого 2020 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №7, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 3 429,22 грн;

- податкове повідомлення-рішення №7, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 227,07 грн;

- рішення №7 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, відповідно до якого до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового центру" застосовано штраф у розмірі 2 514,62 грн. Та пеню у розмірі 243,19 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті всупереч нормам податкового законодавства, а тому підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Приписи п. 135.1 ст. 135 ПК України визначають, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

За правилами п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІУ (надалі - Закон №996-ХІУ), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІУ, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІУ, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).

Отже, з вищезазначеної норм закону слідує, що податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу п. 198.6 ст. 198 ПК).

За змістом п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Податковим органом під час перевірки встановлено наступні порушення, зокрема з акта перевірки слідує, що згідно з декларацією з податку на додану вартість за жовтень 2016 року позивачем задекларовано в рядку 16.1 "значення рядка 21 попереднього звітного (податкового) періоду" суму в розмірі 50 128 852,00 грн. Згідно з додатком 2 Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2), за жовтень 2016 року задекларовано суму в розмірі 49 588 588,00 грн., яка виникла у серпні 2013 року, тобто Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" переносило у перевіряємому періоді від`ємне значення по ПДВ, яке виникло у зв`язку з укладенням позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" договору фінансового лізингу №130814-01/ФЛ-Ю-О від 14 серпня 2013 року та договору купівлі-продажу №130814-01/КП від 14 серпня 2013 року.

Разом з тим, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" укладено договір фінансового лізингу від 14 серпня 2013 року №130814-01/ФЛ-Ю-О, згідно умов якого позивач зобов`язався придбати у власність майно (турбінні компресорні агрегати Mars90) та надати його Товариству з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" за плату, в якості предмету лізингу в тимчасове володіння і користування.

14 серпня 2013 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу №130814-01/КП, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" зобов`язалось придбати у третьої особи та поставити, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" прийняти та оплатити зазначений вище товар.

Відповідно до підпункту 2.2.1 договору позивачем згідно платіжних доручень від 14 серпня 2013 року №120, №121, №122, №123, №124, №125, №126, №127, №128, №129, №130, №137 сплачено грошові кошти на загальну суму 297 495 475,50 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", відповідальне за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність без створення юридичної особи на адресу позивача складено податкові накладні №12 від 14 серпня 2013 року на суму 153 000 000,00 грн, №13 від 15 серпня 2013 року на суму 12 288 729,71 грн., №30 від 22 серпня 2013 року на суму 132 206 745,80 грн.

Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24 лютого 2020 року № прийняте, зокрема, з урахуванням того, що у справі №910/21720/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сбербанк Лізинг Україна" до товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", компанія Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) про зобов`язання виконати умови договору та стягнення 352 987 637,88 грн. та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" до товариства з обмеженою відповідальністю "Сбербанк Лізинг Україна" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та фінансового лізингу, рішенням господарського суду міста Києва від 21 березня 2017 року первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Сбербанк Лізинг Україна" задоволено частково, вирішено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (ідентифікаційний код 30162340, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19), Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (ідентифікаційний код 30019775, адреса: 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28) та Компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) (реєстраційний номер , адреса: Королівство Швеція, 411 37, Ґетеборг, Енгельбректегатан, 32) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (ідентифікаційний код 37241931, адреса: 03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б) гривневий еквівалент 37 219 501,50 дол. США (тридцяти семи мільйонів двісті дев`ятнадцяти тисяч п`ятсот одного долара США 50 центів), що станом на 22.12.2016 р. за курсом Національного Банку України становить 983 687 827,48 грн. (дев`ятсот вісімдесят три мільйони шістсот вісімдесят сім тисяч вісімсот двадцять сім гривень 48 коп.).

Окрім того, податковим органом враховано, що ухвалою господарського суду міста Києва від 01 березня 2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" до товариства з обмеженою відповідальністю "Сбербанк Лізинг Україна" про визнання недійсними договору купівлі-продажу №130814-01/КП, договору фінансового лізингу №130814-01/ФЛ-Ю-С від 14 серпня 2013 року, договору купівлі-продажу №130814-02/КП від 14 серпня 2013 року, яка мотивована тим, що оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Сбербанк Лізинг Україна" відсутня ліцензія на надання кредитів за рахунок залучених коштів, наявність якої в даному випадку є обов`язковою відповідно до вимог Закону України "Про фінансові послуги", то договір купівлі-продажу №130814-01/КП, договір лізингу, договір купівлі-продажу №130814-02/КП від 14 серпня 2013 року укладені з метою приховати інший правочин, а саме кредитний договір (фінансовий кредит), укладений сторонами з метою одержання позивачем за зустрічним позовом, необхідних йому коштів для придбання майна.

У зв`язку з наведеним, контролюючий орган прийшов до висновку, що договір фінансового лізингу та договір купівлі-продажу обладнання не виконано, поставка не відбулась.

Водночас, постановою Вищого господарського суду України від 21 вересня 2017 року рішення господарського суду міста Києва від 21 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 липня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, станом на період проведення відповідачем перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" справа №910/21720/15 перебувала на новому розгляді у суді, відповідно, посилання на вищевказані судові рішення, які на дату перевірки були скасовані, як на преюдиційні, є безпідставним та законодавчо не обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04 червня 2020 року в справі №910/21720/15 затверджено мирову угоду, пунктом 2.2 якої визначено, що "позивач визнає, а Відповідач 1, Відповідач 2 та Відповідач 3 погоджуються, що оскільки у сторін існував спір, зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви Відповідача-1 від 14.02.2017 №14/02-1 не відбулось. Підписанням цієї мирової угоди Сторони, згідно із ст. 601 ЦК України, ч. 3 ст. 203 ГК України, заявляють про зарахування наведених нижче у цьому п. 2.2 Мирової угоди відповідних зустрічних однорідних вимог:

- Позивача до Відповідача 1, Відповідача 2 та Відповідача 3 за договором купівлі-продажу від 14.08.2013 №130814-01/КП щодо повернення Позивачу попередньої оплати, сплаченої Позивачем Відповідачу 1 за Договором купівлі-продажу, у розмірі 297 495 475,5? грн. (двісті дев`яносто сім мільйонів чотириста дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень 50 коп.), що на момент здійснення Позивачем відповідної передоплати становило еквівалент 37 219 501,50 доларів США (тридцять сім мільйонів двісті дев`ятнадцять тисяч п`ятсот один долар США 50 центів), вимога про солідарне стягнення гривневого еквіваленту якої є предметом спору у справі №910/21720/15;

- Відповідача 1, Відповідача 2 та Відповідача 3 до Позивача за Договором фінансового лізингу щодо повернення суми авансових лізингових платежів у розмірі 297 495 475,5? грн. (двісті дев`яносто сім мільйонів чотириста дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень 50 коп.).

2.3. Зазначені в пункті 2.2. зустрічні однорідні вимоги є зарахованими з моменту затвердження судом цієї мирової угоди та відповідно з моменту затвердження цієї мирової угоди судом:

- припиненими зарахуванням зустрічних однорідних вимог є зобов`язання Відповідача 1, Відповідача 2 та Відповідача 3 за договором купівлі-продажу від 14.08.2013 №130814-01/КП щодо повернення Позивачу попередньої оплати, сплаченої Позивачем Відповідачу 1 за Договором купівлі-продажу, у розмірі 297 495 475,50 грн (двісті дев`яносто сім мільйонів чотириста дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень 50 коп.), що на момент здійснення Позивачем відповідної передоплати становило еквівалент 37 219 501,50 доларів США (тридцять сім мільйонів двісті дев`ятнадцять тисяч п`ятсот один долар США 50 центів), вимога про солідарне стягнення гривневого еквіваленту якої є предметом спору у справі №910/21720/15.

- припиненими зарахуванням зустрічних однорідних вимог є зобов`язання Позивача за Договором фінансового лізингу щодо повернення суми авансових лізингових платежів у розмірі 297 495 475,50 грн. (двісті дев`яносто сім мільйонів чотириста дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять гривень 50 коп.).

2.4. Позивач визнає, а Відповідач 1, Відповідач 2 та Відповідач 3 погоджуються, що:

2.4.1. станом на момент підписання цієї Мирової угоди у Позивача існує зобов`язання перед Відповідачем 1, Відповідачем 2 та Відповідачем 3 з повернення частини лізингових платежів, сплачених на користь Позивача авансом за Договором фінансового лізингу, у розмірі 33 537 935,08 грн. (тридцять три мільйони п`ятсот тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять п`ять гривень 08 копійок). Умови виконання зобов`язання, передбаченого цим пунктом 2.4.1 Мирової угоди урегульовані у п. 2.4.2 Мирової угоди, а умови припинення прощенням зобов`язання, передбаченого цим пунктом 2.4.1 Мирової угоди урегульовані у п.п. 2.4.3, 2.5.2 Мирової угоди.

2.4.2. Обов`язок Позивача виконати зобов`язання, передбачене в п.2.4.1, виникає виключно у випадку, якщо Відповідач-2 виконав зобов`язання, передбачене пунктом 2.5.4 цієї Мирової угоди, а Позивач не виконав зобов`язання, передбачене п.2.5.6 цієї Мирової угоди.

2.4.3. У випадку виконання Позивачем зобов`язання, передбаченого п.2.5.6 цієї Мирової угоди, вказане у пункті 2.4.1 цієї Мирової угоди зобов`язання Позивача припиняється прощенням".

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 13 серпня 2018 року в справі №910/24412/16 залишено без змін рішення господарського суду міста Києва від 17 серпня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", Компанії Місен Ентерпрайзес АБ (Misen Enterprises AB) про стягнення ,11 грн. та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу", Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз", Компанії Місен Ентерпрайзес АБ (Misen Enterprises AB) про визнання недійсним договору, яким позов позивача задоволено та вирішено:

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19; ідентифікаційний код 30162340), Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код 30019775) та Компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) (Королівство Швеція, 411 37, Ґетеборг, Енгельбректегатан, 32; реєстраційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 237507020 (двохста тридцяти семи мільйонів п`ятиста семи тисяч двадцяти) грн. 04 коп.;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19; ідентифікаційний код 30162340) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) витрати по сплаті судового збору в сумі 9856 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн. 04 коп.;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) витрати по сплаті судового збору в сумі 9856 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн. 04 коп.;

- стягнути з Компанії Місен Ентерпрайзис АБ (Misen Enterprises AB) (Королівство Швеція, 411 37, Ґетеборг, Енгельбректегатан, 32; реєстраційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" (03150, м. Київ, вул. Ділова, буд. 5 Б; ідентифікаційний код 37241931) витрати по сплаті судового збору в сумі 9856 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн. 04 коп.

Водночас, станом на період проведення перевірки позивача, справа №910/24412/16 перебувала на розгляді в суді першої інстанції, адже постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року скасовано рішення господарського суду міста Києва від 17 серпня 2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 серпня 2018 року в частині задоволення первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр фінансового лізингу" та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Укргазвидобування" та в даній частині передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вимогами пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо придбані та/або виготовлені товари/послуги, необоротні активи частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково - ні, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати зведену податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму частки сплаченого (нарахованого) податку під час їх придбання або виготовлення, яка відповідає частці використання таких товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях.

У разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання (пункт 189.1 статті 189 Податкового кодексу України).

Вимогами пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, пунктом 198.5 статті 198 Податкового кодексу України визначено виключний перелік випадків, за яких платник ПДВ зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ у відповідності до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, якщо товари (послуги), необоротні активи: отримуються з ПДВ первісно для використання в операціях, які не є об`єктом обкладення ПДВ, звільнені від оподаткування, а також у негосподарській діяльності, податкові зобов`язання нараховуються на дату такого придбання (отримання), тобто першої події; спочатку отримувалися з ПДВ для використання в оподатковуваних ПДВ операціях, господарській діяльності, а потім використовувалися в неоподатковуваних операціях або негосподарській діяльності, податкові зобов`язання нараховуються на дату початку використання таких активів в неоподатковуваних операціях і негосподарській діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що сума від`ємного значення, що включена позивачем до складу податкового кредиту, виникла внаслідок сплати авансу ТОВ "Центр фінансового лізингу" у серпні 2013 року в сумі 297 495 475,50 грн з урахуванням ПДВ за договором купівлі-продажу.

Разом з тим, твердження податкового органу про те, що умови договору купівлі-продажу не виконані згідно судових рішень в справах №910/21720/15 та №910/24412/16, є безпідставними, оскільки станом на період проведення перевірки дані справи перебували на новому розгляді, відповідно, рішення у справах, які набрали законної сили, були відсутні.

Разом з тим, мирова угода в межах справи, якою сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних вимог щодо вимоги ТОВ "Центр фінансового лізингу" до ТОВ "Карпатигаз" про повернення перерахованої попередньої оплати в сумі 297 495 475,50 грн. за договором купівлі-продажу та вимоги ТОВ "Карпатигаз" до ТОВ "Центр фінансового лізингу" про повернення авансових лізингових платежів в сумі 297 495 475,50 грн. за договором фінансового лізингу, укладена після проведення перевірки та складення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, саме після набрання ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04 червня 2020 року законної сили, у ТОВ "Карпатигаз" виникли правові підстави провести коригування податкових зобов`язань з ПДВ, у порядку, встановленому статтями 192,201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що 04 червня 2020 року ТОВ "Карпатигаз" у відповідності до статті 192 Податкового кодексу України складено та направлено на ТОВ "Центр фінансового лізингу" для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 04 червня 2020 року до податкової накладної №12 від 14 серпня 2013 року на суму 153 000 000,00 грн, сума ПДВ 25 500 000,00 грн; розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №2 від 04 червня 2020 року до податкової накладної №13 від 15 серпня 2013 року на суму 12 288 729,71 грн, сума ПДВ 2 048 122,00 грн; розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №3 від 04 червня 2020 року до податкової накладної №30 від 22 серпня 2013 року на суму 132 206 745,80 грн, сума ПДВ 22 034 458,00 грн.

ТОВ "Центр фінансового лізингу" надіслано з метою реєстрації в ЄРПН розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №1 від 04 червня 2020 року до податкової накладної №12 від 14 серпня 2013 року; розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №2 від 04 червня 2020 року до податкової накладної №13 від 15 серпня 2013 року; розрахунок коригування кількісних і вартісних показників №3 від 04 червня 2020 року до податкової накладної №30 від 22 серпня 2013 року.

Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 24 лютого 2020 року № прийнято відповідачем протиправно, оскілки у позивача були відсутні правові підстави щодо нарахування податкових зобов`язань з ПДВ, складення та реєстрації податкової накладної в ЄРПН.

Щодо податкових повідомлень рішень від 24 лютого 2020 року №7, №7 та №7, колегія суддів також вважає їх такими, що прийняті протиправного, з огляду на наступне.

У відповідності до пунктів 38.1 та 38.2 статті 38 Податкового кодексу України встановлено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Згідно з підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно з підпункту 168.1.5 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Підпунктом 168.4.7 пункту 168.4 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

За приписами абз. а) пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідно до п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з п.1.1 вказаного пункту платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Пунктом 1.2 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Згідно з п.1.3 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до п.1.4 п.16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно з пунктом 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Пунктом 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, що платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" N 2464-VI від 08.07.2010, зі змінами та доповненнями (далі Закон N 2464-VI).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону N 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6 Закону N 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця (ч.8 ст.9 Закону N 2464-VI).

Згідно з ч.10 ст.9 Закону N 2464-VI днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею (ч.2 ст.25 Закону N 2464-VI).

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3 ст.25 Закону N 2464-VI).

Частиною 10 ст.25 Закону N 2464-VI передбачено, що на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Водночас, згідно з п.2 ч.11 ст.25 Закону N 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Зі змісту акта перевірки вбачається, що під час виплати доходу фізичним особам до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб у листопаді 2017 року та за січень 2018 року встановлено порушення граничних строків сплати такого податку, як і військового збору. Також, виявлено несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в січні 2018 року та в березні 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що позивач не заперечує вказаного факти порушення строків сплати зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, однак зазначає, що таке порушення виникло внаслідок наявності обставин, які не залежали від волі ТОВ "Центр фінансового лізингу".

Як свідчать матеріали справи, на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва від 23 листопада 2017 року (справи №757/70292/17-к, №757/70291/17-к, №757/70294/17-к), від 24 квітня 2018 року (справа №757/19559/18-к), від 29 січня 2018 року (справа №757/4149/18-к), накладено арешт на кошти позивача, розташовані на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_1 , відкриті у АТ "ОТП Банк".

Арешт, накладений на кошти, розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , скасовано лише ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 27 грудня 2017 року в справі №757/76292/17-к; арешт, накладений на кошти, розміщені на рахунках № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , скасовано ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 26 березня 2018 року в справі №757/76690/17-к; арешт, накладений на кошти, розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , скасовано ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 березня 2018 року в справі №757/6168/18-к.

Разом з тим, згідно з пунктом 109.1 статті 109 Податкового кодексу України визначено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При цьому неможливості сплати позивачем узгоджених зобов`язань внаслідок накладення арешту на кошти на банківських рахунках виключає наявність в діях позивача вини та, як наслідок, свідчить про відсутність складу податкового правопорушення.

Окрім того, позивачем одразу після скасування арештів, накладених на кошти, наявні на рахунках товариства, сплачено грошові зобов`язання.

Доводи представника скаржника, що наявність вини чи її відсутність не є підставою для скасування ППР, оскільки позивач зобов`язаний сплачувати всі податки і збори незалежно від того чи накладено арешти на його рахунки, є безпідставними, оскільки, як вже зазначено колегією суддів вище, вина позивача у несплаті своєчасно зобов`язань відсутня.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у місті Києві від 24 лютого 2020 року №, №7, №7, №7.

Також є безпідставними доводи скаржника про те, що позивач повинен був розуміти, що товар за умовами договору не поставляється, та прийняти міри до виконання умов договору та коригування податкової звітності у зв`язку з цим незалежно від того, було рішення суду, що набрало законної сили, чи ні.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2021 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено 07 вересня 2021 року.