Справа № 540/986/21
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 р. Категорія 112010201м.ОдесаСправа № 540/986/21
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

час і місце ухвалення: письмове провадження,

м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якому просить: - визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про перерахунок пенсії (викладене в листі від 22.02.2020 року №1021-461/М-02/8-2100/21) з розрахунку 60% від заробітку і застосуванням максимального розміру пенсії, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність; - зобов`язати відповідача здійснити з 01.10.2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років відповідно до ст.50-1 ЗУ "Про прокуратуру" №1789-ХІІ у редакції, що діяла на момент призначення пенсії, виходячи з розрахунку 90 % від суми заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, на підставі довідки Херсонської обласної прокуратури №21-442вих20 від 04.11.2020 р. та матеріалів пенсійної справи, з включенням всіх видів надбавок та доплат, які сплачувались при виході на пенсію та 22 пенсійні роки, без обмеження максимального розміру пенсії, мотивуючи його тим, що із 02.04.1999 року він перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду і отримував пенсію відповідно до ст.50-1 Закону України «Про Прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991 року № 1789-Х11). Пенсія обчислена в розмірі 90% заробітної плати. 06.11.2020 року позивач звернувся до Херсонського відділу з питань перерахунків пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про перерахунок пенсії за вислугою років на підставі довідки Херсонської обласної прокуратури №21-422 вих20. від 4.11.2020р. У грудні 2020 р. відповідач перерахував пенсію із жовтня 2020 року, однак її розмір з 90% було зменшено до 60% і крім того було запроваджено її обмеження десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність. Позивач стверджує про протиправність такого рішення відповідача, оскільки на момент призначення йому пенсії діяли норми ЗУ Про прокуратуру № 1789-ХІІ та пенсія йому призначена у розмірі 90 % від суми місячної (чинної) заробітної плати без будь-яких обмежень. Усі подальші зміни до законодавства, що регулюють пенсійне забезпечення прокурорів не можуть на нього розповсюджуватись, оскільки пенсія йому призначення до набрання ними чинності та відповідно до принципу недопустимості звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо перерахунку ОСОБА_1 пенсії із 01.10.2020 р. у розмірі 60% від заробітку і застосуванням максимального розміру пенсії, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м. Херсон, вул.28 Армії, 6, ) провести з 01.10.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інп. НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років, виходячи з розрахунку 90% від суми заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, на підставі довідки прокуратури Херсонської області №21-442вих20 від 04.11.2020 р. без обмеження при її виплаті граничним максимальним розміром десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, та з урахуванням проведених виплат. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , інп. НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73036) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що виплата пенсії без обмеження максимальним розміром має відбуватись лише до того часу, поки розмір пенсії, що виплачується, буде відповідати максимальному її розміру.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку а Херсонському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управлінь» Пенсійного фонду України в Херсонській області з 02.04.1999 року як отримувач пенсії за вислугою років, відповідно до Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ.

Із копії пенсійної справи позивача судом першої інстанції встановлено: - протоколом від 06.04.1999 р. позивачу призначена пенсія за вислугу років у розмірі 65% заробітної плати у сумі 465,34 грн.; - розпорядженням відповідача від 09.01.2002р. №152356 позивачу перерахована пенсія із розрахунку 90% заробітної плати, що становило 1128,83 грн.

У подальшому перерахунок пенсії позивача проводився відповідачем із розрахунку 90% заробітної плати.

06.11.2020 року позивач звернувся до Херсонського відділу з питань перерахунків пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про перерахунок пенсії відповідно до довідки Херсонської обласної прокуратури, якою були збільшені посадові оклади працівників прокуратури та деякі інші доплати, а також на підставі рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019.

Разом із заявою позивач надав довідку Прокуратури Херсонської області за № 21-422 вих20. від 04.11.2020 р. про розмір заробітної плати у загальній сумі 61 798, 80 грн.

На підставі поданих документів відповідачем проведений перерахунок пенсії позивача з 01.10.2020 року.

За результатами перерахунку, при заробітній платі 61798,80 грн. розмір пенсії позивача з 01.10.2020 року склав 37079,28 грн. (61798,80х60%). Проте відповідач застосував обмеження, встановлені статтею 86 Закону «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, тому максимальний розмір пенсії, нарахований позивачу, обмежений десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

У зв`язку із обмеженням суми перерахунку пенсії, позивач 25.01.2021 р. звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області з листом про проведення перерахунку пенсії в розмірі 90% заробітної платні, з врахуванням всіх надбавок, які він отримував при виході на пенсію та без обмеження її розміру.

Листом від 22.02.2021 р. № 1021-461/М-02/8-2100/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відмовило позивачу у проведенні перерахунку пенсії без обмежень та зазначило: «…Ваша вимога щодо перерахунку пенсії у розмірі 90% від суми заробітної плати, зазначеної в довідці Прокуратури Херсонської області від 07.12.2020 №21-469 вих-20, без обмеження граничного її розміру згідно із статтею 50-1 Закону 1789 є безпідставною, оскільки зазначена норма з 01.01.2015 є не чинною. На сьогодні діє норма розрахунку пенсії відповідно до статті 86 Закону 1697, яка визначає відсотковий розмір пенсії від суми місячної чинної заробітної плати, а саме 60% та обмеження максимального розміру пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність…».

Не погодившись із такою відмовою позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до розміру пенсії позивача не могли застосовуватись обмеження максимального розміру пенсії, визначені Законом № 1697-VІІ, на час прийняття спірних рішень відповідачем.

П`ятий апеляційний адміністративний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Щодо перерахунку пенсії позивача, виходячи із 60% місячної заробітної плати, судова колегія дійшла висновку, що такі дії відповідача є правомірними, з огляду на таке.

Відповідно до статей 147, 151-2 та 152 Основного Закону Держави Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України; рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

На сьогодні Конституційний Суд України у своїх рішеннях сформував практику стосовно запровадження, шляхом прийняття законів, нових механізмів перерозподілу Державного бюджету України та використання бюджету Пенсійного фонду України у соціальній сфері, спрямованих на досягнення розумного балансу між інтересами окремих осіб, суспільства та держави.

Так, у Рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 (пункт 5) Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг встановлюються державою з урахуванням її фінансових можливостей. Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, врахував положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, тобто кожна людина як член суспільства має право на соціальне забезпечення, здійснення необхідних для підтримання її гідності, вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва, проте відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 (пункт 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.

Конституційний Суд України в рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначив, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. В даному рішенні Конституційний Суд спирається на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, який встановлює загальний обов`язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

У Рішенні Конституційного Суду від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: "обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права". Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.

Тобто, одним з основних принципів, який застосовується державою для реалізації конституційного права на соціальний захист є принцип збалансованості та пропорційності між фінансовими можливостями держави, які визначаються, у першу чергу, внутрішнім законодавством держави, що враховує, зокрема, зовнішньо та внутрішньо економічні і політичні чинники.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в ситуації з перерахунком призначеної пенсії працівникам органів прокуратури таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Рішення пенсійного органу стосовно позивача у цій справі ґрунтується на положеннях чинного закону, відступ від якого напряму б суперечив частині другій статті 19 Конституції України.

З аналізу викладеного вбачається, що право на перерахунок призначеної пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку (звернення особи у встановленому порядку до відповідного суб`єкта владних повноважень).

Частино 2 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, у відповідача не було правових підстав для здійснення на підставі звернення позивача перерахунку пенсії із застосування 90%, у зв`язку із чим відповідач, приймаючи рішення про перерахунок пенсії позивача у розмірі 60%, діяв на підставі, в межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначені висновки судової колегії узгоджуються із усталеною практикою Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, а саме статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у подібних правовідносинах, викладеною, зокрема в постановах від 23 квітня 2020 року у справі № 522/838/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 569/6069/16-а, від 10 червня 2020 року у справі № 569/3120/16-а, від 23 червня 2020 року у справі № 263/13109/16-а та від 19 серпня 2020 року у справі № 756/3598/17, і колегія суддів не знайшла підстав для відступу від неї.

Звертаючись з позовом до пенсійного органу про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, позивач просив перерахувати йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-XII в редакції, чинній на момент призначення пенсії, з 01 січня 2020 року.

Разом з тим, ст. 50-1 Закону № 1789-XII на момент звернення позивача із заявою про такий перерахунок втратила чинність, а тому відсутні підстави для її застосування.

Колегія суддів наголошує, що перерахунок призначеної пенсії працівникам органів прокуратури може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 640/1744/20 від 20 січня 2021 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що пенсія позивача підлягає перерахунку виходячи із 90% заробітку.

Щодо дій відповідача в частині обмеження пенсії позивача максимальним розміром, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 2 Закону № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, визначено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно абз. 1 п. 2 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положення" Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Питання можливості обмеження пенсії максимальним розміром неодноразово розглядалося Верховним Судом. У постанові Верховного Суду у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 24.06.2020 у справі № 580/234/19 зроблено такі висновки:

"Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06 вересня 2012 року №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями частини третьої статті 85 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у подібних правовідносинах по справі № 347/2083/16 від 21 травня 2021 року.

Абз.6 ч.15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру", чинний на час здійснення перерахунку пенсії позивача, встановлює, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Отже, призначення пенсії позивачу у 1999 році жодним чином не надає право пенсійному органу не застосовувати обмеження до пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, визначенні чинним на час проведення перерахунку законодавством.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного Рішення було неповно з`ясовано судом обставин, що мають значення для справи, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване Рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, - задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року по справі № 540/986/21, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у позові ОСОБА_1 , - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.