Справа № 160/10888/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
05.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 необхідного для призначення пенсії, період його роботи в колгоспі ім. Жданова з 05.07.1984 року по 24.01.1991 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області для призначення ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 : з 21.02.1991 року до 01.02.2002 року асфальтувальником, асфальтобетонником в Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінаті перейменованому в Вільногірській державний гірничо-металургійний комбінат, реорганізованого в ЗАТ Кримський Титан філія Вільногірський гірничо-металургійний комбінат, яке реорганізоване в ПрАТ Юкрейніан Кемікал Продактс, з 01.02.2002 року по 31.03.2008 року вантажником по відвантаженню концентратів в ЗАТ Кримський Титан філія Вільногірський гірничо-металургійний комбінат реорганізованого в ПрАТ Юкрейніан Кемікал Продактс та призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за віком за списком № 2, відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дати досягнення ним віку 55 років, а саме з 09.03.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 11.08.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.06.2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою № 783 про призначення пенсії щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.06.2021 року № 05 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність пільгового стажу та зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 , який зараховано складає: 30 років 01 місяців 11 днів. Період роботи з 05.07.1984 року по 24.01.1991 року в колгоспі ім. Жданова не врахований до страхового стажу, оскільки відсутня довідка про вихододні. Період роботи з 21.02.1991 року по 31.03.2008 року на посаді асфальтувальник до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано, оскільки довідка від 30.04.2021 року № 145 потребує дооформлення, оскільки невірно зазначено розділ ХХІХ, а потрібно ХХVII за період з 01.01.1992 року по 10.03.1994 року.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Разом з цим, статтею 56 Закону України №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне

пенсійне страхування» встановлено, що на пільгових умовах пенсія за

віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і

показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, відповідно до норми права, яка закріплена в частині 2 статті 114 Закону №1058, обов`язковими умовами для набуття позивачем права на пенсію за віком на пільгових умовах в сукупності є: досягнення віку - 55 років; наявність необхідного страхового стажу не менше 30 років; наявність 12 років 6 місяців стажу роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України; зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 повний робочий день; шкідливі і важкі умови праці визначені за результатами атестації робочого місця (після 21.08.1992 року).

Абзацом 24 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058 встановлено, що працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, цього виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Порядку №310 всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціальне уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

З матеріалів справи вбачається, що спірними періодом роботи позивача є: робота у колгоспі «ім Жданова» з 05.07.1984 року по 24.01.1991 року, асфальтувальником, асфальтобетонником з 21.02.1991 року по 01.02.2002 року та вантажником по відвантажуванню концентратів з 01.02.2002 року по 31.03.2008 року.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 21.04.1998 року ОСОБА_1 в спірні періоди працював:

- з 05.07.1984 року по 24.01.1991 року в колгоспі «ім. Жданова»

- з 21.02.1991 року до 01.02.2002 року - асфальтувальником, асфальтобетонником в Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінаті перейменованому в Вільногірській державний гірничо-металургійний комбінат, реорганізованого в ЗАТ «Кримський Титан» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат», яке реорганізоване в ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс»;

- з 01.02.2002 року по 31.03.2008 року вантажником по відвантаженню концентратів в ЗАТ «Кримський Титан» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» реорганізованого в ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».

Враховуючи викладене, позивач вважає, що його загальний трудовий стаж на день звернення до відповідача, складав більше 30 років, а трудовий стаж на посадах, що надають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, складав 17 років 2 місяця.

Проте, відповідач не зарахував позивачу період роботи з 05.07.1984 року по 24.01.1991 року в колгоспі ім. Жданова, оскільки відсутня довідка про вихододні та з 21.02.1991 року по 31.03.2008 року на посаді асфальтувальника, у зв`язку з тим, що довідка від 30.04.2021 року № 145 потребує дооформления, оскільки невірно зазначено розділ ХХІХ, а потрібно ХХVII за період з 01.01.1992 року по 10.03.1994 року.

Щодо періоду роботи позивача з 05.07.1984 року по 24.01.1991 року, суд зазначає наступне.

Не врахувавши період роботи позивача з 05.07.1984 року по 24.01.1991 року в колгоспі ім. Жданова відповідач керувався тим, що відповідно до наданої трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 , спірний період роботи зазначений з порушенням Порядку ведення трудових книжок, а саме відсутні печатки та підпис керівника на кожному записі, тому запропонував позивачу надати уточнюючу довідку про вихододні період роботи з 05.07.1984 року по 24.01.1991 року в колгоспі ім. Жданова.

Як вбачається із трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 21.04.1998 року ОСОБА_1 у вказаний період роботи виконано наступний річний мінімум трудової участі в громадському товаристві:

- 1984 рік (з 05.07.1984 року) 104, при встановленому мінімумі 280 трудоднів;

- 1985 рік 298, при встановленому мінімумі 280 трудоднів;

- 1986 рік 336, при встановленому мінімумі 280 трудоднів;

- 1987 рік 331, при встановленому мінімумі 280 трудоднів;

- 1988 рік 270, при встановленому мінімумі 280 трудоднів;

- 1989 рік 310, при встановленому мінімумі 280 трудоднів;

- 1990 рік 289, при встановленому мінімумі 280 трудоднів;

- 1991 рік (по 24.01.1991 року) 20, при встановленому мінімумі 20 трудоднів.

З наведеного вбачається, що позивач виконав необхідний мінімум трудоднів у період з 1985 року по 1987 рік (включно) та з 1989 року по 24.01.1991 року.

Отже, відповідач протиправно не зарахував позивачу до загального трудового стажу роботи період його роботи з 01.01.1985 року по 31.12.1987 року та з 01.01.1989 року по 24.01.1991 року в колгоспі ім. Жданова.

Щодо періодів роботи позивача з 21.02.1991 року по 01.02.2002 року та з 01.02.2002 року по 31.03.2008 року суд зазначає про таке.

Період роботи з 21.02.1991 року по 01.02.2002 року на посаді асфальтувальник, з 01.02.2002 року по 31.03.2008 року на посаді вантажник в Верхньодніпровському гірничо-металургійногму комбінаті у «филиал «Вольногорский горно-металургический комбинат» ЗАО «Крымский ТИТАН»» до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано, у зв`язку із тим, що довідка від 30.04.2021 року № 145 потребує дооформления, оскільки невірно зазначено розділ ХХІХ, замість вірного - ХХVII за період з 01.01.1992 року по 10.03.1994 року.

Як вже було зазначено, з 21.02.1991 року до 01.02.2002 року позивач працював асфальтувальником, асфальтобетонником в Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінаті перейменованому в Вільногірській державний гірничо-металургійний комбінат, реорганізованого в ЗАТ «Кримський Титан» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат», яке реорганізоване в ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».

З 01.02.2002 року по 31.03.2008 року позивач працював вантажником по відвантаженню концентратів в ЗАТ «Кримський Титан» філія «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» реорганізованого в ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 08.11.2005 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1451/11731 від 01.12.2005 року (далі - Порядок 383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці на час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до п.10 Порядку 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок 637).

Вищевказані роботи виконував ОСОБА_1 , відносилися до робіт з шкідливими та тяжкими умовами праці встановленими Списком № 2 та були передбачені під час його роботи:

- розділом XXIX «Будівництво будівель і споруд: промислових, енергетичних, гідротехнічних, дорожньо-мостових, транспорту і зв`язку, житлових і культурно- побутових, а також надземних будівель і споруд шахт, рудників і комунікацій» Списку №2 затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173, - а) Робочі Асфальтобетонники (асфальтувальники, автогудронаторщіки, бітумізатори, варильники, гудронаторщіки, оператори, гудронатори, форсунники);

- розділом 22900000 XXVII «Будівництво, реконструкція, технічне переозброєння, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів» код 2290000а-11140 Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10 Асфальтобетонники;

- розділом XXXII «Роботи з радіоактивними речовинами та джерелами іонізуючих випромінювань», підрозділ 2, код 32.2-1 Списку № 2 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 року № 36 - працівники, зайняті на роботах з радіоактивними речовинами з активністю на робочому місці не менш як 0,1 мілікюрі радію-226 або еквівалентної за радіотоксичністю кількості радіоактивних речовин і на ремонті технологічного устаткування в цих умовах.

Вказане підтверджується записами в трудової книжці позивача та довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній від 30.04.2021 року № 146, виданої ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».

Доказом того, що ПрАТ "Юкрейніан Кемікал Продактс", є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПрАТ "Кримський Титан" є постанова Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 174/484/16-ц, в якій суд зазначив, що Верхньодніпровський гірничо-металургійному комбінаті, назва якого 26 травня 1993 року змінена на Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат. Вільногірський державний гірничо-металургійний комбінат 15 грудня 2004 року реорганізовано в філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ЗАТ «Кримський ТИТАН». Найменування останнього змінено 05 травня 2011 року на філію «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН», а назва останнього 24 березня 2015 року змінена на ПрАТ «Юкрейніан Кемікал Продактс».

Щодо довідки від 30.04.2021 року № 145, виданої ПАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В оскаржуваному рішенні відповідач посилається на те, що довідка від 30.04.2021 року № 145 потребує дооформлення, оскільки невірно зазначено розділ ХХІХ, замість вірного - ХХVII за період з 01.01.1992 року по 10.03.1994 року.

Судом встановлено, що в наданих відповідачем матеріалах пенсійної справи позивача дійсно міститься довідка від 30.04.2021 року № 145, видана ПАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», в якій за період з 01.01.1992 року по 10.03.1994 року зазначено розділ ХХІХ, замість вірного ХХVII.

Проте, в матеріалах даної адміністративної справи міститься також довідка, надана позивачем, від 30.04.2021 року № 145, видана ПАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», в якій за період з 01.01.1992 року по 10.03.1994 року зазначено вірний розділ ХХVII.

Доказів того, що долучена позивачем до матеріалів даної адміністративної справи довідка від 30.04.2021 року № 145, видана ПАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» видана з порушенням норм чинного законодавства, відповідачем не надано.

Крім того, вказаною довідкою підтверджено проведення атестації робочих місць наказом №147 від 17.04.1997 року та № 127 від 04.03.2002 року, погоджених Головним Держекспертом області з умов праці №14/1-42 від 23.04.1997 року, № 003/07-1-68 від 13.03.2002 року.

Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. №41.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Наказом Міністерства праці і соціальної політики України "Про затвердження роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках" від 21.08.2000 року № 205, зазначено, що в окремих випадках через складний фінансово-економічний стан, що склався по незалежним від підприємства причинам, для проведення атестації робочих місць, де не відбулися корінні зміни умов і характеру праці, можливе використання результатів попередньої атестації.

Згідно п.1 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 державний контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці та віднесення їх до категорії з шкідливим і важкими умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій встановлено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував позивачу період з 21.02.1991 року по 31.03.2008 року до пільгового періоду роботи позивача.

Щодо недоліків заповнення трудової книжки позивача, на які посилається відповідача, суд зазначає, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, судом встановлено, що в трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином. Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки та як наслідок правомірність не зарахування спірного періоду роботи до загального та пільгового стажу.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1), органом, що приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії є відповідні управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі.

Порядком № 22-1 встановлено, що орган, який призначає пенсію, надає допомогу особам, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії шляхом: доведення до відому заявника переліку відсутніх документів які йому слід подати; або шляхом витребування від підприємств, установ та організацій в тому рахунку і від (архівних установ, контролюючих органів) подання додаткових документів, яких не вистачає.

Водночас, суд наголошує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише у випадку якщо записи у трудовій книжці не відповідають вимогам чинного на момент їх внесення законодавства, то орган пенсійного фонду повинен вживати заходи з метою перевірки відповідних відомостей, а не покладати тягар негативних наслідків із необґрунтованих підстав на позивача.

З огляду на викладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області від 10.06.2021 року № 05 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню.

Отже, в ході розгляду даної справи та на підставі системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідача належить зобов`язати зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 період його роботи: з 01.01.1985 року по 31.12.1987 року та з 01.01.1989 року по 24.01.1991 року в колгоспі ім. Жданова; до стажу, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за віком за списком №2, відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування: з 21.02.1991 року до 01.02.2002 року асфальтувальником, асфальтобетонником в Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінаті перейменованому в Вільногірській державний гірничо-металургійний комбінат, реорганізованого в ЗАТ Кримський Титан філія Вільногірський гірничо-металургійний комбінат, яке реорганізоване в ПрАТ Юкрейніан Кемікал Продактс; з 01.02.2002 року по 31.03.2008 року вантажником по відвантаженню концентратів в ЗАТ Кримський Титан філія Вільногірський гірничо-металургійний комбінат реорганізованого в ПрАТ Юкрейніан Кемікал Продактс.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до загального та пільгового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.06.2021 року за №783 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 681,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області від 10.06.2021 року № 05 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах за віком як працівнику, зайнятому повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період його роботи з 01.01.1985 року по 31.12.1987 року та з 01.01.1989 року по 24.01.1991 року в колгоспі ім. Жданова.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до стажу, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за віком за списком №2, відповідно до п. 2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування періоди роботи з 21.02.1991 року до 01.02.2002 року асфальтувальником, асфальтобетонником в Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінаті перейменованому в Вільногірській державний гірничо-металургійний комбінат, реорганізованого в ЗАТ Кримський Титан філія Вільногірський гірничо-металургійний комбінат, яке реорганізоване в ПрАТ Юкрейніан Кемікал Продактс, та з 01.02.2002 року по 31.03.2008 року вантажником по відвантаженню концентратів в ЗАТ Кримський Титан філія Вільногірський гірничо-металургійний комбінат реорганізованого в ПрАТ Юкрейніан Кемікал Продактс.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 04.06.2021 року за №783 про призначення пенсії відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-ІV, з урахуванням висновків суду в даній справі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 681,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна