Справа № 826/12774/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-08-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2021 року місто Київ №826/12774/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Лук`янець Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом до про Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер" Головного управління Державної податкової служби у місті Києві визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2015 № та №,
На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 30 серпня 2021 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайгер" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якій просить суд (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.07.2015 №01-5/58467/15):

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо складання акту перевірки від 01.04.2015 р. №19/26-53-22-02-24/32306323 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тайгер» (код за ) з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ТОРЕНІЯ» (код за ) за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2014 р.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06 липня 2015 року Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1410160,00 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 705080,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2015 року Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1676466 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 838233 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2015 року Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1394990 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 697495 грн.;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві вилучити з автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі акту перевірки 01.04.2015 р. №19/26-53-22-02-24/32306323 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тайгер» (код за ) з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ТОРЕНІЯ» (код за ) за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2014 р.»;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві утриматися від вчинення дій щодо передачі та врахування результатів і висновків акту 01.04.2015 р. №19/26-53-22-02-24/32306323 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тайгер» (код за ) з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ТОРЕНІЯ» (код за ) за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2014 р.».

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що висновки Акта перевірки, на підставі якого прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення базуються на припущеннях, а доводи податкового органу щодо відсутності реального характеру відповідних операцій не підтверджені належними доказами. Позивач зауважив, що співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства, аналізу змісту та характеру правовідносин,що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Позивач вважає, що факт виконання останнім та його контрагентом договірних зобов`язань підтверджується належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, а саме, договорами податковими накладними, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), висновок №4 від 16.11.2014 Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління МВС України в м. Києві, що вкотре підтверджує протиправність висновків Акта перевірки від 01.04.2015 №19/26-53-22-02-24/32306323.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2015 (суддя Аблов Є.В.) позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» задоволено частково.

Суд постановив:

- визнати протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо складання акту перевірки від 01.04.2015 р. №19/26-53-22-02-24/32306323 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тайгер» (код за ) з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ТОРЕНІЯ» (код за ) за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2014 р;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06 липня 2015 року Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1410160,00 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 705080,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17 квітня 2015 року Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1394990 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 697495 грн.;

- зобов`язати Державну податкову інспекцію у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві вилучити з автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі акту перевірки 01.04.2015 р. №19/26-53-22-02-24/32306323 «Про результати проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тайгер» (код за ) з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ «ТОРЕНІЯ» (код за ) за період з 01.08.2012 р. по 31.12.2014 р.»;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2015 року скасовано в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» про визнання протиправними дій Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо складання акту перевірки від 01.04.2015 №19/26-53-22-02-24/32306323 та зобов`язання Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві вилучити з АІС «Податковий блок» інформацію, внесену на підставі цього акту перевірки. У задоволенні адміністративного позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Тайгер» в цій частині вимог відмовлено. У решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 липня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 касаційну скаргу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.07.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Скеровуючи справу на новий судовий розгляд, Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі вказав на те, що судами не було надано оцінки доводам податкового органу щодо відсутності реального характеру господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами, тоді як обставини, на які посилається податковий орган, входять до предмету доказування у справі і мають істотне значення для вирішення питання стосовно права позивача на збільшення у податковому обліку сум витрат та податкового кредиту на підставі документів, які виписані від імені цієї юридичної особи. Повідомлені податковим органом фактичні обставини щодо фіктивності операцій позивача з контрагентами із посиланням на конкретне джерело інформації щодо цих обставин були помилково не взяті до уваги судами попередніх інстанцій, а вони є належними доказами, оскільки стосуються як обставин щодо реальності спірних господарських операцій, так і юридичної сили первинних документів як доказів господарської операції. Маючи дані щодо джерела такої інформації, суд в разі виникнення сумнівів у її достовірності, повинен був її перевірити з використанням передбачених частиною 2 ст. 69 КАС України засобів доказування в адміністративному судочинстві.

Під час розгляду справи №8826/12774/15 (суддя Смолій І.В.) позивачем було уточнено позовні вимоги відповідно до поданої у судовому засіданні 21.04.2017 заяви про зміну (уточнення) позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2015 № та №.

За результатами нового розгляду справи рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.07.2019 (суддя Смолій І.В.) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» задоволено повністю. Визнано протиправними та скасувано податкові повідомлення-рішення № та № від 17.04.2015.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 апеляційну скаргу Державної податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2019 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №826/12774/15 касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2020 року скасовано, а справу № 826/12774/15 направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Верховний суд зазначив про те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки рішенню про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами. У постанові від 24.02.2021 у справі №826/12774/15 наголошено на тому, що за висновком суду апеляційної інстанції доводи контролюючого органу щодо фіктивності господарських операцій позивача з ТОВ «Торенія» внаслідок порушення кримінального провадження у відношенні директора вказаного товариства та звільнення його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності, є необґрунтованими, оскільки ані в ході кримінального провадження, на яке посилається апелянт, ані в ухвалі суду про звільнення директора ТОВ «Торенія» від кримінальної відповідальності (справа № 758/9746/14-к) не встановлено безтоварності спірних операцій позивача із зазначеним контрагентом. Оскільки у справі, яка розглядається, містяться відомості, що посадова особа контрагента позивача заперечує свою участь у створенні та діяльності відповідного товариства, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, то перевірка та встановлення таких обставин має значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки вказаним обставинам, а, отже, висновки судів не можна визнати такими, що ґрунтуються на повному і всебічному з`ясуванні обставин у справі.

Листом Верховного Суду від 01.03.2021 №826/12774/15/12686/21 матеріали справи №826/12774/15 скеровано до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Під час розгляду Верховним Судом справи №826/12774/15 було враховано подану позивачем заяву про зміну (уточнення) позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2015 № та №.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, розгляду підлягають позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.04.2015 № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.03.2021 адміністративну справу №826/12774/15 прийнято до провадження суддею Іщуком І.О. та призначено підготовче засідання. Також вказаною ухвалою зобов`язано сторін у строк до 05.04.2021 із урахуванням постанови Верховного Суду від 24.02.2021 №826/12774/15 надати суду необхідні документи для повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та підготувати письмові пояснення з приводу спірних правовідносин.

У своїх письмових поясненнях від 01.04.2021 представник позивача звернув увагу на передчасності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з огляду на законодавчу заборону, яка містилася в положеннях п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України, правозастосування якої було предметом розгляду Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у низці судових рішень, зокрема, у постанові від 13.10.2020 по справі №813/3576/15, від 11.11.2019 у справі №807/3939/14, від 16.10.2019 у справі №813/747/14.

На думку позивача, відповідач не мав права виносити податкові повідомлення-рішення до набрання законної сили відповідним рішенням в кримінальній справі, якщо грошове зобов`язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального законодавства та доводить необхідність дослідження та встановлення цих обставин.

Позивач вважає, що оскільки перевірка останнього була призначена відповідно до п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, кримінально-процесуального закону та за відсутності відповідного судового рішення у кримінальній справі, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому позивач просить суд задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер", яким визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.04.2015 № та №.

Від відповідача 19.04.2021 до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній не погоджується з позовними вимогами, наголосивши на тому, що приписи Податкового кодексу України містять імперативні норми щодо обов`язку контролюючого органу призначити документальну позапланову перевірку у випадку отримання судового рішення про призначення перевірки, винесене ним відповідно до закону. При цьому, виконання такого обов`язку не передбачає дослідження контролюючим органом підстав призначення відповідної перевірки слідчим суддею, оцінювання правомірності та законності такої перевірки. Правова оцінка дій слідчого судді щодо призначення перевірки у рамках кримінальної справи здійснюється у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом.

Крім того, відповідачем наголошено на тому, що позивач на момент проведення перевірки не скористався своїм правом, передбаченим п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, щодо недопущення посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

Як вважає відповідач, його дії при призначенні та проведенні перевірки є правомірними, оскільки він діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом. А відтак, перевірка контролюючим органом була проведена законно, висновки Акта перевірки є обгрунтованими, вмотивованими, а податкові повідомлення-рішення № та № від 17.04.2015 прийняті у повній відповідності з Законом.

Окрім вказаного, на думку відповідача, позивачем не наведено переконливих доводів, що грунтуються на об`єктивній інформації та підтверджують факти господарської діяльності, яка здійснюється з розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 закрито підготовче провадження в адміністративній справі №826/12774/15 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі №826/12774/15.

Під час судового розгляду справи, розгляд справи відкладався, також судом оголошувались перерви в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Розгляд справи здійснено із врахуванням частини п`ятої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

У судовому засіданні 30.08.2021 учасники справи підтримали свої доводи та заперечення.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 30.08.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 16.03.2015 №432 та направлення на проведення перевірки від 19.03.2015 №2095, виданого ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, на підставі п.78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та постанови заступника начальника 2 відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер" код за з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ "ТОРЕНІЯ" () за період з 01.08.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено відповідний акт №19/26-53-22-02-24/32306323 від 01.04.2015.

Перевіркою встановлено наступні порушення ТОВ "Тайгер" податкого законодавства: п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1676466 грн., в т.ч. по періодам: три квартали 2012 року у сумі - 411605 грн., 4 квартал 2012 року у сумі - 472246 грн., 2013 рік у сумі - 713806 грн., 2014 рік у сумі 78809 грн.; п. 198.1, п.198.3 та п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 1394990 грн., а саме: у серпні 2012 року у сумі 140184 грн., у вересні 2012 року у сумі 251822 грн., у жовтні 2012 року у сумі 185212 грн., у листопаді 2012 року у сумі 140639 грн., у грудні 2012 року у сумі 123906 грн., у січні 2013 року у сумі 160508 грн., у січні 2014 року у сумі 206482 грн., у лютому 2014 року у сумі 186236 грн.

На підставі акта перевірки від 01.04.2015 №19/26-53-22-02-24/32306323 та виявлених порушень податковим органом прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №000142202 від 17.04.2015, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств у сумі 1676466 за основним платежем та 838233 - за штрафними санкціями;

- податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015, яким ТОВ "Тайгер" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість у сумі 1394990 грн. за основним платежем та 697495 - за штрафними санкціями.

Фактичною підставою для збільшення позивачу суми грошових зобов`язань став висновок контролюючого органу про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатом договірних взаємовідносин з ТОВ «Торенія» з огляду на штучність формування показників податкового обліку та безтоварний характер проведених операцій, що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правових наслідків та з метою ухилення від сплати податків до бюджету. Вказаний висновок відповідача сформовано на основі податкової інформації, отриманої по вказаному контрагенту позивача (акт ДПІ у Подільському районі м. Києва №145/26-56-22-01-03/38091691 від 20.03.2014, яким встановлено відсутність ТОВ «Торенія» за податковою адресою). Також, обґрунтовуючи свою позицію щодо відсутності факту реального проведення спірних господарських операцій, відповідач посилається на ненадання позивачем до перевірки сертифікатів якості на товар та товарно-транспортних накладних, обов`язковість ведення яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку. На думку відповідача, єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством позивача незаконної податкової вигоди.

Не погоджуючись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від від 24.02.2021 у даній справі, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Законодавчо встановлений мінімум обов`язкових реквізитів первинних та зведених облікових документів визначено у абзацах 1-7 частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до яких первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з пукнтом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) та на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Згідно з п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення № 88), де первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення № 88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому, наявність належним чином оформлених податкових накладних є обов`язковою, але не вичерпною обставиною для формування податкового кредиту. Зокрема, якщо наведені у договорах товари чи послуги фактично не поставлялися, то, відповідно, придбання таких товарів або послуг не відбулося, право на податковий кредит у такого платника податків не виникає, оскільки при цьому не дотримано обов`язкових умов для виникнення такого права на придбання товарів (послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 «Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби» про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Як вже зазначалося, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Зміст господарської операції може встановлюватися з урахуванням змісту цивільно-правових чи господарсько-правових зобов`язань сторін, але не вичерпується останнім. Господарська операція може мати місце навіть за відсутності цивільно-правових чи господарсько-правових відносин між платниками податків.

Із наведеного можна зробити висновок про те, що господарські операції є самостійним поняттям, відмінним від правочинів або господарських зобов`язань. Наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.

У постановах Верховного Суду від 28 квітня 2020 року (справа № 826/15568/16), від 10 квітня 2020 року (справа № 808/954/17), від 6 березня 2020 року (справа №803/13/16) тощо викладена правова позиція, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Матеріалами справи встановлено, що підставами для прийняття податкових повідомлень-рішень від 17.04.2015 № та №, які є предметом оскарження, стали:

- безтоварність господарських операцій позивача з контрагентом ТОВ "Торенія" у період, що перевірявся;

- завищення повноти визначення витрат за період з 01.08.2012 по 31.12.2014 по взаємовідносинам з ТОВ "Торенія" на загальну суму 7 001 905,45 грн., в тому числі по періодам: три квартали 2012 року у сумі - 1 960 027,1 грн., 4 квартал 2012 року у сумі - 2 248 790,95 грн., 2013 рік у сумі - 2 355 264,4 грн., 2014 рік у сумі 437 823,00 грн.;

- заниження податку на прибуток на суму 1 676 466,00 грн., в т.ч. по періодам: три квартали 2012 року - у сумі 411 605,00 грн., 4 квартал 2012 року у сумі - 472 246 грн., 2013 рік у сумі 713 806,00 грн., 2014 рік у сумі 78 809,00 грн.;

- заниження податку на додану вартість на суму 1 394 990,00 грн., а саме: у серпні 2012 року у сумі 140 184,00 грн., у вересні 2012 року у сумі 251 822,00 грн., у жовтні 2012 року у сумі 185 212,00 грн., у листопаді 2012 року у сумі 140 639,00 грн., у грудні 2012 року у сумі 123 906 грн., у січні 2013 року у сумі 160 508,00 грн., у січні 2014 року у сумі 206 482,00 грн., у лютому 2014 року у сумі 186 236,00 грн.

Стосовно викладеного в акті перевірки від 01.04.2015 №19/26-53-22-02-24/32306323 порушення щодо відсутності податкових наслідків в результаті здійснення господарських операцій між ТОВ «Тайгер» та ТОВ «Торенія», що, на думку контролюючого органу, вплинуло повному сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток, суд зазначає наступне.

Частинами першою - четвертою статті 9 Закону №996-XIV встановлено, що підставою (визначення яких як фактів підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів міститься в абзаці 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, далі - Положення №88) для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, направляючи справу на новий розгляду, Верховний Суд у своїй постанові від 24.04.2021 №826/12774/15 наголосив на тому, що у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Отже, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2021 №826/12774/15, досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що в перевіряємий період (з 01.08.2012 по 31.12.2014) позивач здійснював господарську діяльність з контрагентом ТОВ "Торенія".

Так, 01.08.2012 між ТОВ "Тайгер" (покупець) в особі директора ОСОБА_1 було укладено з підприємством ТОВ "Торенія" (продавець) в особі директора ОСОБА_2 договір від 01.08.2012 №176, а саме порізка просоченого гумою паперу, фасування фарби, дроблення вітрози та сатіналу, виготовлення фарби згідно пантону, послуги фасування відповідного паперу. Вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання по результатам кожного календарного місяця та фіксується в актах по наданим послугам. Замовник зобов`язаний перерахувати суму зазначену в акті про надані послуги протягом 30 днів з моменту підписання такого акту. Транспортні послуги проводяться за рахунок замовника.

На підтвердження позиції щодо реальності проведення госоподарських операцій за перевіряємий період з ТОВ "Торенія" та на виконання умов договору від 01.08.2012 №173 до матеріалів справи долучено копії наступних документів:

- видаткові накладні від 10.08.2012 №РН-57, №РН-58, від 13.08.2012 №РН-59, 22.08.2012 №РН-375, від 03.09.2012 №РН-139, від 03.09.2012 №РН-140, від 11.09.2012 №РН-277, від 24.09.2012 №РН-839, від 03.10.2012 №РН-173, від 08.10.2012 №РН-174, від 12.10.2012 №РН-341, від 26.10.2012 №РН-618, від 31.10.2012 №РН-1159, від 01.11.2012 №РН-030, від 05.11.2012 №РН-155, від 19.11.2012 №РН-430, від 30.11.2012 №РН-776, ВІД 29.08.2012 №РН-0000779;

- податкові накладні від 10.08.2012 №57, №58, від 13.08.2012 №59, 22.08.2012 №375, від 03.09.2012 №139, від 03.09.2012 №140, від 11.09.2012 №277, від 24.09.2012 №839, від 29.09.2012 №962, №963, від 03.10.2012 №173, від 08.10.2012 №174, від 15.10.2012 №341, від 26.10.2012 №618, від 31.10.2012 №1159, від 01.12.2012 №30, від 05.11.2012 №155, від 19.11.2012 №430, від 30.11.2012;

- акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2014 між ТОВ "Тайгер" та ТОВ "Торенія";

- рахунок-фактура від 23.01.2014 №СФ-0000088, від 29.08.2012 №СФ-0001060, від 06.08.2012 №СФ-000964, від 09.08.2012 №РН-0000705, від 22.01.2014 №СФ-0000085, від 10.09.2012 №СФ-0001100, від 24.07.2012 №СФ-000910;

- довіреність від 23.01.2014 №22, від 29.08.2012 №242, від 06.08.2012 №218, від 03.09.2012 №110, від 13.11.2012 №121, від 24.09.2012 №261.

Оплата за товар здійснювалась у порядку безготівкового розрахунку, на підтвердження чого позивачем долучено оборотно-сальдові відомості по рахунку 631 за період: з 01.08.2012 по 31.01.2013, за січень 2014 року.

Наявність вказаних документів може підтверджувати факт госоподарських операцій, а також наявність об`єктів оподаткування податком на прибуток по операціям з придбання товару (робіт, послуг), однак суд зазначає наявність вказаних доказів оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, судом встановлено, що 03.09.2012 між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торенія» (виконавець) було укладено договір на надання послуг №176, про надання послуг: порізка просоченого гумою паперу, фасування фарби, дроблення вітрози та сатіналу виготовлення фарби згідно пантону, послуги фасування відповідного парперу. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актами про надання послуг, податковими накладними. Також, за результатом виконання умов вказаного договору позивачем було складено акт приймання-здачі. Розрахунки за придбані послуги було проведено між сторонами у безготівковій формі, що підтверджує банківськими виписами по рахунку позивача.

Згідно з Додатковою угодою №1 до Договору від 03.09.20212 №176 сторони (ТОВ "Тайгер" та ТОВ "Торенія") досягли домовленості з приводу виконаних робіт по: порізці паперу; фасуванні фарби; дробленню вітрози та сатиналу; виготовленню фарби згідно пантону; послуги пакування товару.

На підтвердження позиції щодо реальності проведення госоподарських операцій за перевіряємий період з ТОВ "Торенія" та на виконання умов Договору від 03.09.2012 №176 до матеріалів справи долучено копії наступних документів:

- акти здачі прийняття робіт (надання послуг) від 29.09.2012 №ОУ-0000962, №ОУ-0000963, від 30.11.2012 №ОУ-0000777, від 28.06.2013 №ОУ-0000696;

- податкові накладні від 28.06.2013 №696, від 17.07.2013 №252, від 29.07.2013 №902, від 12.08.2013 №168, від 23.08.2013 №РН-000544;

- видаткові накладні від 05.07.2013 №РН-000114, від 17.07.2013 №РН-000252, від 29.07.2013 №РН-00902, від 12.08.2013 №РН-000168, від 23.08.2013 №544, від 23.08.2013 №РН-000545, від 03.02.2014 №РН-0000104;

- довіреність від 27.03.2014 №2370, від 03.02.2014 №20, від 31.01.2014 №01/0047, від 14.01.2014 №372460/10, від 23.12.2013 №126, від 13.12.2013 №1840, від 29.11.2013 №943, від 27.11.2013 №90;

- платіжні доручення від 21.10.2013 №977, від 28.08.2013 №793, від 21.08.2013 №767, від 14.08.2013 №751, від 23.07.2013 №676, від 09.07.2013 №638, від 19.12.2012 №1113, від 11.10.2012 №919.

Отже, на підтвердження реальності господарських операцій та мети використання придбаних послуг у господарській діяльності позивач надав суду копії вищевказаних документів, які, як вже було зазначено, оцінюються судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час розгляду справи позивачем було наголошено на тому, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом передчасно з огляду на законодавчу заборону, яка містилася в положеннях п. 86.9 ст. 86 Податкового кодексу України, правозастосування якої було предметом розгляду Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у низці судових рішень, зокрема, у постанові від 13.10.2020 по справі №813/3576/15, від 11.11.2019 у справі №807/3939/14, від 16.10.2019 у справі №813/747/14.

З приводу таких тверджень позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з акта перевірки від 01.04.2015 №19/26-53-11-01-13/32306323, підставою для проведення перевірки позивача стала, серед іншого, постанова заступника начальника 2 відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві Демченка О.Б.

Разом з тим, відповідно до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону:

Відповідно до абзацу 1 п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Системний аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що наказ про призначення документальної позапланової перевірки платника податків видається керівником контролюючого органу на підставі пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України за умови, якщо така перевірка проводиться з питань, які викладені у відповідному судовому рішенні суду (слідчого судді) чи органу досудового розслідування, та які не були предметом дослідження попередніх перевірок такого платника податків.

Отже, наведена норма містить імперативний припис щодо обов`язку контролюючого органу призначити документальну позапланову перевірку у випадку отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесене ним відповідно до закону.

Суд зазначає, що позивач як платник податку, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, зокрема виїзної, щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту ухвалення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платників податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 804/1113/16, від 30.11.2018 у справі № 808/1641/15 та від 18.12.2018 у справі №826/3014/16.

Разом з тим, судом встановлено, що в матеріалах справи міститься копія Висновку експертного дослідження від 17.06.2015 №5 з якого вбачається, що предметом дослідження під час проведення експертизи був Акт Державної податкової інспекції у Дніпровсьому районі Головного управління Міндоходів у м. Києв від 01.04.2015 №19/26-53-22-02-24/32306323.

Відповідно до частин першої-другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Відповідно до статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Під час розгляду справи відповідачем не наведено підстав для неприйняття висновку експерта в якості доказу та дослідження його разом із іншими доказами.

Таким чином, суд бере до уваги наданий висновок проведеної експертизи від 17.06.2015 №5, з урахуванням статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час вказаної експертизи було досліджено Договора від 01.08.2012 №173 та від 03.09.2012 №176, укладені між позивачем та ТОВ "Торенія", а також копії документів, на виконання умов вказаних договорів.

За наслідками проведення експертизи було зроблено висновок про те, що документально не підтверджується висновок акта перевірки ДПІ у Дніпровському районі м. Києві від 01.04.2015 №19/26-53-22-02-24/32306323 в частині:

- п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1676466 грн., в т.ч. по періодам: три квартали 2012 року у сумі - 411605 грн., 4 квартал 2012 року у сумі - 472246 грн., 2013 рік у сумі - 713806 грн., 2014 рік у сумі 78809 грн.;

- п. 198.1, п.198.3 та п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 1394990 грн., а саме: у серпні 2012 року у сумі 140184 грн., у вересні 2012 року у сумі 251822 грн., у жовтні 2012 року у сумі 185212 грн., у листопаді 2012 року у сумі 140639 грн., у грудні 2012 року у сумі 123906 грн., у січні 2013 року у сумі 160508 грн., у січні 2014 року у сумі 206482 грн., у лютому 2014 року у сумі 186236 грн.

Разом з тим, згідно з статтею 113 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду.

Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта у галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань.

Відповідно до статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України визначено процедуру проведення експертизи на замовлення учасників справи, зокрема, учасник справи, який замовляє експертизу поза межами судового засідання, на власний розсуд обирає відповідного експерта або експертну установу, що буде проводити експертне дослідження та самостійно ставить питання, які потребують роз`яснення експертом. Якщо позасудове експертне дослідження пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей, експерт має повідомити про це особу, яка до нього звернулася.

Висновком експерта слід вважати наданий експертом у письмовій формі докладний опис проведених під час експертизи досліджень, зроблені у їх результаті висновки щодо досліджених об`єктів, явищ чи процесів та обґрунтовані відповіді на поставлені питання, що дають інформацію про обставини у справі.

Суд зазначає, що висновок експерта, підготовлений на замовлення учасника справи, має процесуальний статус доказу, поданого до суду при його відповідності вимогам законодавства, не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом, первинні документи (договори, видаткові накладні, податкові накладні, рахунки-фактури тощо), які були укладені між позивачем та ТОВ "Торенія", підписані, зокрема, директором контрагента ТОВ "Торенія" ОСОБА_2 .

Так, як свідчать матеріали справи, відповідно до матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за від 05.03.2014 №0000036, зареєстрованого за фактом ухилення від сплати податків в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених частиною третьою статті 212, частини другої статті 205, частини третьої статті 209 КК України, були вилучені реєстраційні, банківські та інші документи ТОВ «Торенія» (), які підписані від імені директора ОСОБА_2 .

Згідно з ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-к ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав за вчинення злочину передбаченого частиною першою статті 205 КК України з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У цій ухвалі судом у кримінальній справі встановлено, що у квітні 2012 року ОСОБА_2 своїми умисними діями, які виразилися у створенні суб`єкта підприємницької діяльності ТОВ «Торенія», вчинив злочин, передбачений частиною першої статті 205 КК України.

ОСОБА_2 - засновник і директор ТОВ «Торенія», якого визнано винним у вчиненні злочину передбаченого частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), проте, з нереабілітуючих підстав, у зв`язку із закінченням строків давності, звільнений від кримінальної відповідальності, а провадження відносно нього закрито, заперечував свою участь у створенні та діяльності цього товариства, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів.

Обставина щодо набрання законної сили ухвалою суду, якою директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, не може бути неврахована судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у ряді постанов, зокрема в постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19, від 14.12.2020 у праві №826/10879/18.

Отже, наявність судового рішення, прийнятого за результатами розгляду кримінальної справи про злочин, предметом якої є податки, збори, а саме - рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, ставить під сумнів реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Торенія».

Крім того, згідно з позицією Верховного Суду податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним (подібний висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.01.2021 у справі №420/3897/19, від 22.12.2020 у справі №520/11672/18 ).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 заперечував свою участь у створенні та діяльності відповідного товариства, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, що в свою чергу має вагоме значення для встановлення таких обставин щодо правильного вирішення спору.

Відповідно до змісту ухвали Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-К, ОСОБА_2 своїми умисними діями, які виразились у створенні суб`єкта підприємницької діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія», з метою прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво), вчинив злочин, передбачений частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.

Отже, обставини фіктивності підприємницької діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія», встановлені ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-к, спростовує висновки про товарність господарських операцій позивача з вказаним підприємством, а отже і правомірність формування позивачем податкового кредиту за відповідними операціями.

Зважаючи на той факт, що контрагентом позивача було фіктивне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Торенія», суд прийшов до висновку, що первинні документи, якими позивач підтверджує сформований податковий кредит, підписані неповноважною особою, не можуть підтверджувати належним чином господарські операції позивача з його контрагентом. Так, як зазначено відповідачем, підписані невідомими особами документи не можуть бути підставою для декларування податкового кредиту при наявності фактів, що ставлять під сумнів реальність наданих послуг.

А тому, суд наголошує на відсутності у позивача відповідних, належним чином оформлених та підписаних посадовими особами товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія» первинних документів як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій, якими зафіксовані факти їх здійснення, відповідно до частин першої та другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України». Слід зазначити, що неналежність первинних документів, як підстав для бухгалтерського обліку господарських операцій унеможливлює прийняття позиції позивача про реальність здійснення таких операцій.

Отже, обставини фіктивності підприємницької діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Торенія», встановлені ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.08.2014 у справі №758/9746/14-к, спростовують висновки про товарність господарських операцій позивача з вказаним підприємством, а отже і правомірність формування позивачем податкового кредиту за відповідними операціями.

Зважаючи на той факт, що контрагентом позивача було фіктивне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Торенія», суд прийшов до висновку, що первинні документи, якими позивач підтверджує сформований податковий кредит, підписані неповноважною особою, не можуть підтверджувати належним чином господарські операції позивача з його контрагентом.

Так, частиною шостою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми прямо вказує на те, що обов`язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Отже, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

При цьому, оцінюючи реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом, в контексті наведених вище положень законодавства з питань податкового і бухгалтерського обліку, суд наголошує на тому, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю.

Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Так, позивачем не спростовано належними доказами, доводи контролюючого органу щодо відсутності фактичного здійснення вказаних господарських операцій між позивачем та його контрагентом, не доведено ким саме здійснювались господарські операції, а тому, з урахуванням вказаних обставин первинні документи, якими оформлені такі операції, не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

Водночас, суд наголошує на тому, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, а тому віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.05.2018 у справі № 2а-7792/11/2670, від 11.06.2018 у справі № 826/10947/13-а, від 28.08.2018 у справі № 804/8332/17, від 19.02.2019 у справі № 826/11252/16.

Згідно частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи сукупність встановлених вище обставин щодо відсутності факту здійснення реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ "Торенія", суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товраиства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2021.

Суддя Іщук І.О.