Справа № 640/23124/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року м. Київ № 640/23124/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства внутрішніх справ України
провизнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (код ЄДР: 00032684), в якому, з урахуванням заяви (вх. 13.10.2020) про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, щодо відмови збільшити посадовий оклад заступника міського управління міліції для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на 12 процентів, шляхом внесення змін до Наказу МВС України № 138 від 17.02.2017 р. «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських»;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України, збільшити посадовий оклад заступника міського управління міліції для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на 12 процентів, шляхом внесення необхідних змін до Наказу МВС України № 138 від 17.02.2017 року «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських».

Позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Позиція позивача.

Позивач зазначає, що наказом УМВС України за № 76 від 09 грудня 1996 року та на підставі п. «а» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, позивач був звільнений із органів внутрішніх справ на пенсію з посади заступника начальника Миколаївського міського управління міліції УМВС України в Миколаївській області.

Як зазначає позивач, на вказану посаду (з більшим обсягом роботи), з урахуванням спеціальної освіти (в 1987 році закінчив стаціонарне відділення 1 факультету Академії МВС СРСР, м. Москва) був призначений в січні 1993 року з посади заступника начальника Ленінського РВ УМВС України в Миколаївській області.

На момент звільнення із ОВС, розмір пенсії обрахований згідно Указу Президента України від 04.10.1996 року № 926/96 з посадового окладу в розмірі 125 гривень.

На виконання постанови КМ України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» до особистої пенсійної справи, яка знаходиться в ГУ ПФУ в Миколаївській області, була направлена довідка УМВС України в Миколаївській області від 15.04.2008 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Таким чином, як зазначає позивач, з 01 січня 2008 року, йому була перерахована пенсія з урахуванням посадового окладу в розмірі 1 250 гривень.

Позивач звертає увагу, що і в Указі Президента України від 04.10.1996 року № 926/96 і в постанові КМ України від 07.11.2007 № 1294 (втратила чинність 01.03.2018) посадовий оклади заступника начальника міського управління міліції більше посадового окладу заступника районного відділу міліції на 8,33 -12 процентів.

Позивач зазначає, що згідно додатку № 4 Указу Президенту України № 926/96, середній посадовий оклад заступника начальника міського управління міліції визначений в розмірах 120 гривень. Згідно додатку № 5 Указу Президенту України № 926/96 середній посадовий оклади заступника начальника районного відділу міліції визначений в розмірі 110 гривень. Різниця середніх окладів, згідно Постанови № 1294 на користь заступника начальника міського управління міліції складає 10 гривень, або 8,33%.

Згідно додатку № 12 Постанови № 1294 (втратила чинність 01.03.2018), середній посадовий оклад заступника начальника міського управління міліції визначений в розмірах 1250 гривень. Згідно додатку № 14 Постанови № 1294 середній посадовий оклади заступника начальника районного відділу міліції визначений в розмірі 1100 гривень. Різниця середніх окладів, згідно Постанови № 1294 на користь заступника начальника міського управління міліції складає 150 гривень, або 12,0%.

Позивач зазначає, що у цьому є логіка і закладено принцип справедливості, тому що в місті Миколаєві на той час (звільнення на пенсію), згідно відкритих даних Вікіпедії населення м. Миколаєва складало: в 1989 р - 500000, а в 2001 р. - 541136 громадян, а в міських та сільських районах Миколаївській області мешкало від 18,4 до 41,4 тисяч громадян.

Відповідно, в місті Миколаєві, як зазначено у позові, в десятки разів більше реєструвалось кількість скоєних злочинів, що значно збільшувало відповідальність, нервове напруження, моральне-психологічне та фізичне навантаження на керівників міського управління, що вимагало і відповідної підготовки.

Позивач вважає за необхідне звернути увагу на те, що Миколаївському міському управлінню міліції підпорядковувалося біля 1700 атестованих співробітників міліції, в складі 13 підрозділів міліції, а саме: 4 міських районних відділів міліції; Окремий батальйон 1ШС міліції та Окремий батальйон ДАЇ; Конвойна рота міліції; 2 ізолятора тимчасового затримання та 2 медичних витверезника; Спецприймачі: для адміністративних затриманих і для бродяг.

Позивач додає, що з метою виконання постанови КМ України від 11 листопада 2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» був підписаний Наказ МВС України № 138 від 17.02.2017 «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських».

Згідно цього наказу посада позивача - заступника начальника Миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області прирівняна до посади заступника начальника відділу поліції Національної поліції, що згідно додатку № 7 постанови КМУ від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» відповідає посадовому окладу «заступника начальника управління поліції, відділу поліції» в розмірі 3250 гривень.

Так саме, як зазначає позивач, згідно цього Наказу № 138 посада заступника начальника районних та лінейних відділів міліції прирівняна до посади заступника начальника відділу поліції Національної поліції, що згідно додатку № 7 постанови КМУ від 11 листопада 2015 р. № 988 відповідає посадовому окладу «заступника начальника управління поліції, відділу поліції» в розмірі 3250 гривень.

Таким чином, як підкреслює позивач, з квітня 2018 року, на підставі довідки УМВС України в Миколаївській області від 21.03.2018 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, позивачу було перерахована пенсія з урахуванням посадового окладу в розмірі 3 250 гривень.

Такий самий посадовий оклад (3250 грн.), як було вказано раніше встановлений для перерахунку пенсії всім колишнім заступникам начальників районних та лінейних відділів міліції.

Тобто, на думку позивача, наказом МВС № 138 скасована різниця посадових окладів керівників управління міської та відділів районної ланки УМВС України, шляхом прирівняння посади заступника начальника міського управління міліції на один ранг нижче - до посади заступника начальника відділу поліції.

Таким чином, як зазначає позивач, йому було погіршено матеріальне становище.

Також, позивач зазначає, що за період роботи на посаді заступника начальника Миколаївського міського управління міліції УМВС України в Миколаївській області за зразкове виконання службових обов`язків був заохочений 9 разів: 7 разів - грошовими коштами; 2 рази - подякою.

Тобто, як вважає позивач, за зразкове виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника Миколаївського міського управління міліції УМВС України в Миколаївській області, він був наказаний - йому було зменшений посадовий оклад для перерахунку пенсії до посади заступника начальника відділу міліції.

Позивач зазначає, що 05 серпня 2020 року він звернувся до Міністерства внутрішніх справ України із заявою про збільшення йому посадового окладу для перерахунку пенсії на 12 процентів, шляхом внесення необхідних змін до Наказу № 138 від 17.02.2017 року «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських».

03 вересня 2020 року листом-відповіддю Департаменту персоналу МВС України № Т-15009/22 позивачу було відмовлено, а саме: ... «задовольнити Ваше клопотання щодо збільшення посадового окладу за посадою заступника начальника міського управління шляхом внесення змін до зазначеного наказу неможливо».

Позивач вважає, що відповідь є відпискою, тому що його клопотання можливо задовольнити різними шляхами, наприклад шляхом виключення із пункту 3 розділу VIII «Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, що прирівнюються посадам поліцейських», затвердженого Наказом МВС України № 138, тексту «заступник начальника міського управління (I, II, III категорії)» та послідуючого внесення вказаного тексту в пункт 12 розділу VII.

Позивач зазначає також, що тому, що МВС України розуміє про необхідність виправлення помилки щодо збільшення посадового окладу заступника начальника міського управління міліції відносно заступника начальника районного відділу міліції вказує наступний факт. 11 січня 2020 року Національна поліція України вихідним № 328/07/29-2020 відправила до Міністерства фінансів України розроблений проект постанови Кабінету України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988» (додаток № 18), в якому в Додатку № 7 заступник начальника управління поліції має 34-36 тарифний розряд, а заступник начальника відділу поліції - 32-34 тарифний розряд.

Тобто, як вважає позивач, в подальшому має бути збільшення посадового окладу заступника начальника міського управління міліції відносно заступника начальника відділу міліції.

Позивач зазначає, що наказ МВС України № 138 був узгоджений з першим заступником Голови Спільного представницького органу об`єднань профспілок і першим заступником Голови представницького органу сторони роботодавця на національному рівні і на жаль не був узгоджений з представниками профспілок Міністерства внутрішніх справ України, які мають великий досвід в відстоюванні прав атестованих співробітників і пенсіонерів органів внутрішніх справ.

Позивач звертає увагу на те, що при підготовці, розробці та внесенні будь яких змін до Законів або нормативних документів, їх ініціатор зобов`язаний враховувати норми ст. 8 Конституції України (верховенство права), ст. 33 Конституції України, якими закріплено що права і свободи які гарантуються громадянину не можуть бути скасовані, тобто при прийнятті нових законів (підзаконних, відомчих актів) або внесенні зміни до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позивач вважає, що при виданні наказу МВС України № 138 від 17.02.2017 «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських» не були враховані в повному обсязі норми Основного Закону України - Конституції, принципові положення змісту Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови КМ № 1294 від 07.11.2007, що при прийняття нових законів (підзаконних, відомчих актів) не допускається погіршення становище громадянина.

Позивач зазначає, що правовою основою для реалізації гарантії перерахунку призначених пенсій у зв`язку зі збільшенням рівня грошового забезпечення діючих військовослужбовців є положення ч. З ст. 43 та ч. 4 ст. 63 Закону України від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ. Цими положеннями встановлюється, що пенсії обчислюються з розміру грошового забезпечення (враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії).

Тобто, з урахуванням вище зазначеного, посадовий оклад заступника міського управління міліції (згідно Постанови № 1294 - втратила чинність 01.03.2018) був на 12% більше за посадовий оклад заступника начальника районного відділу міліції, тому безпідставне зменшення посадового окладу може привезти до висновку, що МВС України, діяло поза межами повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

Відтак, посилаючись на вищевикладене, норми профільного законодавства та Конституції України, позивач просить задовольнити позов.

Позиція відповідача.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Зазначає, що постанова КМ України № 1294 від 07.11.2007 втратила чинність на підставі постанови КМ № 704 від 30.08.2017 з урахуванням змін, внесених постановами КМ № 1052 від 27.12.2017, № 103 від 21.02.2018.

Звертає увагу суду на висновки, викладені Верховним Судом у зразковій справі від 12.03.2018 Пз/9901/1/18, відповідно до якої положення постанови КМ України від 07.11.2007 № 1294 не застосовуються при визначенні грошового забезпечення поліцейських з дня набрання чинності постановою КМ України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і, відповідно, при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсій колишніх працівників органів внутрішніх справ, посади яких прирівнюються до посад поліцейських.

Одночасно звертає увагу на те, що структурна побудова Національної поліції України суттєво відрізняється від колишньої структури побудови органів внутрішніх справ.

Зокрема, структурою Національної поліції України не передбачено функціонування міських управлінь, і їх функції покладено на відділи поліції. Саме тому з метою подальшого перерахунку пенсій посаду заступника начальника міського управління було прирівняно до посади заступника начальника відділу поліції (пункт 3 розділ 8 додатку до наказу № 138).

Зазначені обставини, як зазначає відповідач, повністю спростовують доводи позивача, щодо обґрунтованості позову, як у частині фактичних обставин справи так і призводять до висновку щодо вільного тлумачення норм законодавства з боку позивача під час аргументації позовних вимог.

Ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 45 КАС України відповідач вважає позов безпідставним, а спір вважає таким, що має явно штучних характер.

Додає також, що оскаржуваний наказ МВС України від 17.02.2017 № 138 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.03.2017 за № 348/30216, опубліковано в Офіційному віснику України № 24 від 24.03.2017 та внесено до Єдиного державного реєстру нормативних актів.

При здійсненні державної реєстрації оскаржуваного наказу Міністерства внутрішніх справ компетентним органом - Міністерством юстиції України не вбачалося підстав для відмови у її здійсненні.

Указане, на думку відповідача, вказує на правомірність оскаржуваного наказу МВС України, а відтак, і на відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу № 138.

Отже, як наполягає відповідач, державна реєстрація наказу МВС України № 138 підтверджує відповідність спірного наказу Конституції України, законам України, актам законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вважає відповідач, твердження позивача, що «….наказ № 138 не відповідає вимогам Законів та Конституції України..» є нічим іншим, як припущенням самого позивача та не ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідь на відзив.

Позивач подав відповідь на відзив, заперечуючи доводи відповідача та наполягаючи на законності та обґрунтованості позовних вимог.

Надалі позивачем також подані Доповнення до відповіді на відзив з аргументацією доводів відносно повноти передання функцій від ОВС до органів НП.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді від 05.10.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою судді від 26.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Враховуючи положення п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та без проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 16.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

Ухвалою суду від 25.11.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення його до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача.

Встановлені судом обставини.

Так, у даному випадку сторонами не заперечуються та не спростовуються обставини перебування позивача на службі та звільнення зі служби, отримання пенсії як зазначено вище, а відтак, враховуючи те, що вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, вони є встановленими.

Щодо звернення позивача до відповідача, слід зазначити, що 05.08.2020 позивачем сформована заява на адресу МВС «Про внесення змін до Наказу МВС України № 138 від 17.02.2017 р. «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських», зміст якої в цілому співпадає із змістом позовної заяви.

У заяві, з наведеною вище аргументацією, позивач просив МВС України: «Збільшити посадовий оклад заступника міського управління міліції для перерахунку пенсії на 12 процентів, шляхом внесення необхідних змін до Наказу МВС України № 138 від 17.02.2017 року «Про затвердження Переліку посад осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що прирівнюються посадам поліцейських».

На адресу позивача скерована відповідь від 03.09.2020, в якій повідомлено, що розміри посадових окладів за посадами поліцейських та осіб начальницького складу органів внутрішніх справ не є предметом регулювання наказу № 138, у зв`язку із чим задовольнити клопотання щодо збільшення посадового окладу за посадою заступника начальника міського управління шляхом внесення змін до зазначеного наказу неможливо.

Одночасно звернута увага на те, що структурна побудова Національної поліції України суттєво відрізняється від колишньої структурної побудови органів внутрішніх справ.

Зокрема, структурою Національної поліції України не передбачено функціонування міських управлінь, а їх функції покладено на відділи поліції. Саме тому з метою подальшого перерахунку пенсій посаду заступника начальника міського управління було прирівняно до посади заступника начальника відділу поліції (пункт 3 розділу VIII додатка до наказу № 138).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, для правильного вирішення спору та розуміння його сутності, слід нагадати, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність МВС України, щодо відмови збільшити посадовий оклад заступника міського управління міліції для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на 12 %, шляхом внесення змін до Наказу МВС України № 138 від 17.02.2017 та, відповідно, просить збільшити оклад.

Тобто, позивач не погоджується з відмовою збільшити оклад з метою подальшого збільшення грошового забезпечення, яке враховується при перерахунку пенсії.

У даному випадку є очевидним, що вимога збільшити оклад прямо не стосується позивача, оскільки він знаходиться на пенсії та отримує пенсію, а не грошове забезпечення, що вже само по собі зумовлює висновок про відсутність порушеного права за вимогою щодо збільшення посадового окладу.

З наведеного також є очевидним, що збільшення окладу передбачає бюджетне фінансування, а питання наявності чи відсутності підстав для збільшення посадового окладу належить до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень.

Так, з урахуванням наведеного та обґрунтування зазначених висновків, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, відносно даного випадку, відповідач має вчинити певні дії, якщо вони прямо та беззастережно визначені законами України, у т.ч. фінансового/бюджетного характеру.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 с. 2 Бюджетного кодексу України «бюджетне асигнування» - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; «бюджетне призначення» - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування; «бюджетні кошти (кошти бюджету)» - належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету; «бюджетні установи» - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими; «кошторис» - основний плановий фінансовий документ бюджетної установи, яким на бюджетний період встановлюються повноваження щодо отримання надходжень і розподіл бюджетних асигнувань на взяття бюджетних зобов`язань та здійснення платежів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення результатів, визначених відповідно до бюджетних призначень.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Бюджетна система ґрунтується, зокрема, на принципі цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

При цьому, відповідно до п. 7. ч. 5 ст. 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів, яким є і відповідач, здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Вже лише з цих норм бюджетного законодавства вбачається, що фінансування вимог, визначених у заяві позивача до відповідача та заявлених у позові, може відбуватися за наявності бюджетного фінансування, визначеного з урахуванням норм БК України законом про Державний бюджет на відповідний рік.

Між тим, матеріали справи не містять доказів визначення бюджетного фінансування для МВС для цілей виконання вимог, заявлених у зверненні позивача до відповідача, на що вказує і наявна нормативна база, що у свою чергу дає підстави для висновку щодо відсутності у поведінці МВС протиправної бездіяльності відносно незадоволення прохання позивача збільшити посадовий оклад через внесення змін до наказу № 138.

Більш того, сам наказ МВС № 138 не містить положень щодо визначення окладів.

Слід зазначити, що вказаний наказ не є предметом оскарження у даній справі, хоча позивач не погоджується саме з його змістом та саме положення цього наказу викликають у позивача зауваження та заперечення.

Водночас слід зазначити, наявність доходів бюджету, наявність бюджетного фінансування мають передбачати безпосередньо бюджетне призначення на цілі, заявлені у зверненні позивача до МВС.

Тобто, у межах власних повноважень та по ланцюгу встановлених сфер компетенції, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, МВС мають дискрецію (власний розсуд) у питанні вирішення необхідності планування та здійснення витрат на ті, чи інші цілі через прийняття відповідних рішень та суд не має повноважень примушувати певний державний орган приймати рішення у сфері, яка є виключною компетенцією того чи іншого державного органу.

Не можна оминути увагою і мету цього позову та звернути увагу на те, що само по собі підвищення посадового окладу діючому співробітнику не є автоматичною підставою для видачі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції), форма якої є додатком № 3 до Порядку № 45, затвердженому постановою КМ України від 13 лютого 2008 р. № 45, та не є підставою для перерахунку пенсії.

За загальним правилом перерахунок проводиться у разі прийняття відповідно рішення Уряду. Так, як визначалося п. 1 Порядку № 45 пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Наведене у сукупності свідчить про відсутність підстав для висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності відносно позивача, вчинення протиправних дій відносно позивача чи прийняття протиправного рішення відносно позивача, що у свою чергу зумовлює висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову та, відповідно, зумовлює висновок суду про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 14, 19, 72 - 77, 90, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ., р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін