Справа № 420/7423/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7423/19
Категорія: Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Апарату Ради національної безпеки і оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та здійснення належним чином оплати праці за роботу,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Апарату Ради національної безпеки і оборони України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Апарату Ради національної безпеки та оборони України, яка полягає у нездійсненні чи неналежному здійсненні оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря Ради національної безпеки і оборони України служби Секретаря Ради національної безпеки і оборони України (посада патронатної служби) з 20 до 27 серпня 2019 року;

зобов`язати Апарат Ради національної безпеки та оборони України здійснити належним чином оплату праці за роботу на цій посаді шляхом виплати всіх сум, що належать позивачу, а також виплатити позивачу, як працівникові, середній заробіток за весь час затримки виплати цих сум по день фактичного розрахунку;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Апарату Ради національної безпеки та оборони України (01601, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8) моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень а саме: Апарату Ради національної безпеки та оборони України у розмірі 15000,00 (п`ятнадцяти тисяч) грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що у день звільнення з ним не було фактично проведено розрахунок, а також не видано довідку про роботу в Апараті РНБО України. Така бездіяльність чи помилкова діяльність заподіяла йому очевидну втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань та інших негативних явищ, тому має право на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Апарату РНБО України, яка полягає у нездійсненні оплати праці ОСОБА_1 за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України (посада патронатної служби) з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року.

Зобов`язано нарахувати та вплатити середній заробіток за час затримки з 30 серпня 2019 року по 12 січня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7423/19 від 14 лютого 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2020 року, у частині позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року та здійснення належним чином оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби) скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині судові рішення залишені без змін.

Згідно висновків Верховного Суду, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, суди попередніх інстанцій не встановили коли фінансова служба Апарату РНБО України отримала наказ про звільнення позивача. Якщо наказ було отримано 23 серпня, то по можливості не встановлено час - до 13:00 години чи пізніше, що впливає на визначення можливості відповідача провести 23 серпня 2019 року розрахунок необхідних коштів та замовлення готівки для проведення розрахунку на наступний день 27 серпня, тобто у день звільнення позивача. Крім того, судами не досліджено оплату праці позивача, зокрема, врахування чи не врахування доплат за науковий ступінь та вчене звання.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року; здійснення належним чином оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби) - задоволено.

Стягнуто з Апарату Ради Національної безпеки і оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року.

Зобов`язано Апарат Ради Національної безпеки і оборони України здійснити належним чином оплату праці ОСОБА_1 за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Апарат Ради національної безпеки і оборони України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невірне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що обов`язковою умовою покладення на підприємств, установу чи організацію відповідальності за невиплату або затримку у виплаті належних працівникові сум при звільненні є наявність вини таких підприємств, установ чи організацій, водночас з урахуванням отримання наказу на наступний день, а саме 27.08.2019 року о 16:30, що підтверджується відповідними доказами,готівкові кошти були замовлені 28.08.2019 року, а отримані 29.08.2019 року, що підтверджує правомірність дій відповідача та відсутність вини у затримці виплати. Також апелянт зазначає, що умови оплати праці працівників патронатної служби у державних органах, базуються на основі схеми посадових окладів, а не тарифної сітки як це передбачено Постановою КМУ № 1298, а отже застосуванню підлягає Постанова КМУ від 18.01.2017 року №15.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, 20.08.2019 року, наказом Апарату РНБО України №519-к ОСОБА_1 з 20.08.2019 року призначено на посаду «радника» Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату Ради (посада патронатної служби) на строк повноважень Секретаря РНБО України О. Данилюка (на умовах строкового трудового договору) у порядку переведення з Інституту законодавства Верховної Ради України.

23.08.2019 року, наказом керівника Апарату РНБО України №531-к, ОСОБА_1 на підставі його заяви від 22.08.2020 року, звільнено з роботи з 27.08.2019 року у відповідності до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України - «за угодою сторін».

27.08.2019 року, ОСОБА_1 отримав оформлену трудову книжку, однак, фактичного розрахунку з ним здійснено не було.

Згідно прибуткового ордеру №79 від 29.08.2019 року, касою Апарату РНБО України було отримано готівкові кошти, частина з яких передбачалась для розрахунку з ОСОБА_1 за відпрацьований період в сумі 3274,09 гривень.

27.11.2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Апарату РНБО України з вимогою виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та повідомив реквізити банківських рахунків. Вказаний лист отримано Апаратом РНБО України -10 грудня 2019 року.

13.01.2020 року, на банківський рахунок ОСОБА_1 було переведено кошти в сумі 3257,72 гривень.

Вважаючи, що Апаратом РНБО України несвоєчасною виплатою розрахунку при звільненні та виплатою заробітної плати без урахування доплат за науковий ступінь та вчене звання були порушені трудові права, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що замовлення готівки для розрахунку з позивачем відбулося 27.08.2019 року, та відповідно, правомірність отримання готівкових коштів лише 29.08.2019 року, а тому прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Апарату Ради Національної безпеки і оборони України середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28.08.2019 року по 29.08.2019 року.

При цьому вказав, що оскільки відповідач є державною бюджетною установою, а ОСОБА_1 маючи диплом доктора юридичних наук (спеціальність міжнародне право) та атестат професора (кафедра адміністративного та кримінального права) був її працівником, не мав звання рядового і начальницького складу та його діяльність за профілем збігалась з наявним вченим званням та науковим ступенем, умови його оплати праці визначалися постановою Кабінету Міністрів України №15 від 18 січня 2017 року «Питання оплати праці працівників державних органів», однак на нього поширювалася дія постанови Кабінету Міністрів України №1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», а тому дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог у частині здійснення належним чином оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України.

Переглянувши рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до абзацу 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього

Відповідно до приписів ст.94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з вимогами ст.98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Як визначено ч.1 ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше 2-х разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16-ти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За приписами ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Як передбачено ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає лише за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при цьому, визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Так, колегія суддів зазначає. що судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що Апарат РНБО України, як роботодавець, приймаючи заяву про звільнення ОСОБА_1 від 22 серпня 2019 року та видаючи 23 серпня 2019 року наказ, надав добровільну згоду на його звільнення з 27 серпня 2019 року, яка безумовно включала угоду на виконання саме у цей день усіх обов`язків роботодавця, зокрема, передбачених частиною 1 статті 46, частиною 1 статті 116 КЗпП України.

Верховний Суд, у своїй постанові від 18 лютого 2021 року у цій адміністративній справі зазначив, що необхідною умовою для покладення на підприємство, установу, організацію відповідальності за невиплату або затримку у виплаті належних працівникові сум при звільненні, яка передбачена положеннями статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) є наявність вини підприємства, установи, організації у такому несвоєчасному розрахунку або невиплати відповідної суми (пункт 39 постанови).

Колегія суддів звертає увагу, що таку ж позицію було викладено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України віл 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" наголошено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в ньому своєї вмни.

Як зазначив Верховний Суд, повертаючи справу на новий розгляд, суду необхідно було з`ясувати та дослідити причини, у зв`язку з чим не було своєчасно здійснено відповідні виплати (пункт 40 постанови).

Так, встановлюючи наявність або відсутність вини відповідача у не проведенні остаточного розрахунку з дотриманням ст. 117 КЗпП, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на вимогу суду 3 червня 2021 року надана належним чином засвідчена копія саме того примірника наказу від 23 серпня 2019 р. №531-к «Про звільнення ОСОБА_1 », який отриманий уповноваженим працівником фінансово-економічної служби Апарату Ради 27 серпня 2019 року о 16 годині 30 хвилин для організації проведення готівкового розрахунку з позивачем (копія примірника наказу знаходиться у матеріалах справи: т. II а.с. 171).

Суд першої інстанції помилково критично оцінив надані відповідачем докази, посилаючись на те, що раніше цей примірник з указаною відміткою до суду не подавався, оскільки питання часу фактичного отримання зазначеного документа саме працівником фінансової служби Апарату Ради позивачем не ставилося під сумнів. Відомості щодо розбіжностей (специфіки) процедури замовлення бюджетною установою готівкових коштів для проведення розрахунків з працівником через касу такої установи було визнано достатнім для ухвалення судами першої та апеляційної інстанції висновку щодо відсутності вини відповідача у затримці в розрахунку за відповідні дні.

При цьому, апелянт пояснив, що під час розгляду справи у 2019 році, на вимогу суду першої інстанції відповідачем була надана копія наказу № 63 І-к, яка виготовлена з оригінального примірника вказаного документа, що в установленому порядку зберігається в архіві служби управління персоналом Апарату РНШ України, яка забезпечує реєстрацію всіх наказів Апарату РНІІО України з кадрових питань, а не копію яка міститься у фінансової служби Апарату Ради.

Разом з цим, ОСОБА_3 є працівником фінансової служби відповідача, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, довідкою про час роботи ОСОБА_3 в Апараті РНБО України та найменування посади, яку вона займала у серпня 2019 року, а також копією її посадової інструкції, де передбачено (пункт 2.1.6 Посадової інструкції), що до її основних завдань на посаді державного експерта фінансово-економічної служби Апарату Ради належало, зокрема «формування заявки на отримання готівкових коштів для виплати заробітної плати» (належним чином засвідчені копії додаються), а отже твердження позивача та суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до абзацу 3 пункту 2.3 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №309 від 02 березня 2012 року, підтвердні документи, надані розпорядником бюджетних коштів, опрацьовуються органом Казначейства за захищеними видатками, які не потребують проведення процедур закупівель, - протягом 1 операційного дня.

Таким чином, отримавши примірник наказу від 23 серпня 2019 р. № 531-к «Про звільнення ОСОБА_1 », на наступний робочий день після його підписання - 27 серпня 2019 року - о 16:30, уповноважений працівник фінансово-економічної служби Апарату РНБО України подав у встановленому порядку фінансові зобов`язання та платіжні доручення до Державної казначейської служби України до 13:00 28 серпня 2019 року, які відповідно до абзацу третього пункту 2.3 вищезазначеного Порядку , опрацьовувалися органом казначейства за захищеними видатками, які не потребують проведення процедур закупівель, - протягом одного операційного дня.

Отже, наведені вище обставини та зазначені норми законодавства свідчать про те, що замовлення готівкових коштів, призначених для розрахунку з ОСОБА_1 , з дотриманням положень відповідного законодавства фактично мало місце 28 серпня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи, та зазначено апелянтом, на наступний день,29 серпня 2019 року, готівкові кошти були отримані у відділенні АТ «Укрексімбанк», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бастіонна, 10, що підтверджено прибутковим касовим ордером від 29.08.2019 № 79 (копія знаходиться у матеріалах справи) та внесені в касу фінансово-економічної служби Апарату Ради.

Таким чином Апарат РНБО України мав об`єктивну змогу виплатити відповідні готівкові кошти ОСОБА_1 лише після 29 серпня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Апарат РНБО України, з урахуванням норм законодавства, був позбавлений об`єктивної можливості видати ОСОБА_1 кошти з каси Апарату РНБО України 27 серпня 2019 року - у його останній робочий день, коли йому було видано трудову книжку.

Отже, відсутня умова для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП за період з 28 по 29 серпня 2019 року - вина Апарату РНБО України у затримці виплати належних позивачу коштів у зв`язку зі звільненням його з роботи, що помилково не встановлено судом першої інстанції, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про здійснення належним чином оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить віл складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством премії, що пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Станом на дату призначення ОСОБА_1 на посаду патронатної служби до Апарату РНБО України Умови оплати працівникам патронатних служб в державних органах визначалися постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. №15 «Питання оплати праці працівників державних органів»

Згідно з пунктом 2 вищезазначеної Постанови посадові оклади працівників патронатних служб в державних органах (далі - працівники патронатних служб) визначаються за схемами посадових окладів (у коефіцієнтах) згідно з додатками 1-6.

Колегія суддів, дослідивши Постанову № 15, зазначає, що Умовами оплати праці працівників патронатної служби не визначено можливості та правових підстав встановлення радникам Секретаря РНБО України надбавки за вчене звання та/або науковий ступінь.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що вищезазначена постанова №15 втратила чинність стосовно працівників патронатних служб в державних органах та працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, і працівників Управління адміністративних будинків Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України, Управління адміністративними будинками Державного управління справами, Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України на підставі Постанови КМ № 1112 від 24.12.2019, а отже саме постанова №15 підлягала застосуванню при оплаті праці позивача.

Суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин Постанову № 1298, яка регулює хоча і суміжні, але принципово інші правовідносини.

Так, Статтею 6 Закону України № 108/95-ВР «Про оплату праці», зокрема, визначено, що основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає:

тарифні сітки;

тарифні ставки;

схеми посадових окладів.

Постановою КМУ № 1298 встановлено умови визначення розміру оплати праці працівників бюджетної сфери на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці.

Умови оплати праці працівників патронатної служби у державних органах, зокрема Апарату РНБО України, базуються на іншому підході до організації оплати праці - на основі схеми посадових окладів які визначені виключно постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 «Питання оплати прані працівників державних органів».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок про можливості поширення дії Постанови КМУ № 1298 на спірні правовідносини з підстав викладених вище, а також того, що оплата праці працівників патронатної служби організовано на основі схеми посадових окладів, в той час як Постановою № 1298 оплата праці проводиться на підставі тарифної сітки, а отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню також не підлягає.

Враховуючи наведені вище обставини та норми законодавства, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням ст. 317 КАС України, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення в підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Апарату Ради національної безпеки і оборони України задовольнити

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Апарату Ради Національної безпеки і оборони України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 28 по 29 серпня 2019 року; здійснення належним чином оплати праці за роботу на посаді радника Секретаря РНБО України служби Секретаря РНБО України служби стратегічного планування та аналізу Апарату РНБО України (посада патронатної служби) відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 09 вересня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова