Справа № 640/26392/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на проголошене о 10 годині 39 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року, повний текст якого складено 07 квітня 2021 року, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біф Прайм» до Головного управління ДПС у м. Києві, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Біф Прайм» (далі - Позивач, ТОВ «Біф Прайм») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач-1, ГУ ДПС у м. Києві), Державної податкової служби України (далі - Відповідач-2, ДПС України), в якому, з урахуванням уточнень від 04.11.2020 року, просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 0101 від 13.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 0101 від 13.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 0101 від 13.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № від 13.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 0101 від 13.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 0101 від 13.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № від 13.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 0101 від 13.04.2020 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві № 0101 від 13.04.2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що надані ТОВ «Біф Прайм» первинні документи підтверджують реальність здійснення господарських операцій з ТОВ «Зернооптторг», а доказів їх невідповідності вимогам чинного законодавства Відповідачем-1 не надано. Окремо суд підкреслив, що за умови відсутності вироку суду, який набрав законної сили, посилання ГУ ДПС у м. Києві на матеріали досудового розслідування не мають доказової сили. Також суд зауважив, що облікові регістри за 2017 рік були надані ревізорам у повному обсязі, а помилки у звіті по кредитовому обороту рахунків 282.2 та 282.1 були усунуті підприємством та пов`язані виключно з недоліками роботи програмного забезпечення. При цьому суд наголосив, що звіти по кредитовому обороту не є первинними документами, у той час як загальна сума витрат Позивача ними підтверджується. Суд підкреслив, що внесення виправлень в акт перевірки не передбачено чинним законодавством, а тому застосування штрафних санкцій за порушення, що в акті перевірки не зафіксовано, є безпідставним. Поряд з іншим суд вказав, що оприбуткування одного й того ж товару з різними артикулами не може свідчити про порушення підприємством порядку його обліку. Окремо суд зауважив, що акцизний податок, податок на прибуток підприємства та податок на додану вартість було сплачено ТОВ «Біф Прайм» у повному обсязі із дотриманням граничних строків.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, Позивачем за червень 2019 року не визначено об`єкт оподаткування акцизним податком, по-друге, виторг реєстраторів розрахункових операцій перевищує суму зареєстрованих податкових накладних та не був відображений у складі операцій, що оподатковуються за ставкою 20%, по-третє, кількість оприбуткованої винної продукції не відповідає кількісним показниками, що вказує на заниження податку на додану вартість та неоприбуткування товарів, по-четверте, підприємством не подано податкову звітність - додаток РІ до декларації з податку на прибуток за 1, 2 та 3 квартали 2019 року, а також декларацію акцизного податку за червень 2019 року, по-п`яте, ТОВ «Біф Прайм» не дотримано граничні строки сплати грошових зобов`язань, по-шосте, операції з ТОВ «Зернооптторг» є фіктивними, адже підтверджується неможливість їх вчинення.

Після усунення визначених в ухвалі від 06.07.2021 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.08.2021 року, яке відкладено на 08.09.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Біф Прайм» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, акцизний податок сплачено у повному обсязі, що свідчить про відсутність його заниження, а зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість також сплачені у межах граничного строку, по-друге, відсутність протягом року порушень п. 120.1 ст. 120 ПК України унеможливлює застосування до підприємства штрафу у розмірі 1 020,00 грн., по-третє, придбання продукції харчування підтверджується матеріалами справи, у той час як ГУ ДПС у м. Києві не складався акт про ненадання певних документів, по-четверте, програма обліку мала помилки, які були виправленні після отримання акту перевірки та не вплинули на розрахунки з бюджетом, по-п`яте, наявними у матеріалах справи документами підтверджується реальність господарських операцій з ТОВ «Зернооптторг», по-шосте, доказів порушення податкового законодавства з ПДВ за травень 2018 року в акті перевірки не зафіксовано, а тому застосування санкцій щодо цього періоду є незаконним, по-сьоме, облік підприємством продуктів під іншою назвою не може свідчити про факти їх неоприбуткування.

У судовому засіданні представник Відповідача-1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник Відповідача-2 підтримав позицію Апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в одній частині та змінити в іншій, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що у грудні 2019 року - січні 2020 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві відповідно до ст. ст. 20, 77, 82 Податкового кодексу України, на підставі наказів від 28.11.2019 року №3727 та від 20.01.2020 року №125 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Біф Прайм» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року, валютного - за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року та іншого законодавства за відповідний період відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.

У ході перевірки встановлено порушення Позивачем:

- п. 44.1, п.44.2 ст. 44, ст. 134 ПК України, в результаті чого занижено суму податку на прибуток на загальну суму 7 238 635,00 грн у тому числі по періодам: 4 квартал 2017 року на суму 1 975 122,00 грн.; 2018 рік на суму 2 155 425,00 грн.; 9 місяців 2019 року на суму 3 108 088,00 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, 185.1 ст. 185, п. 187.1. ст. 187 ПК України, п. 198.5. ст. 198, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 755 154,00 грн, в тому числі за періодами: за жовтень 2017 року на суму 8794 грн.; за листопад 2017 року на суму 5864,00 грн.; за грудень 2017 року на суму 171 559,00 грн.; за лютий 2018 року на суму 21 395 грн.; за березень 2018 року на суму 948 грн.; за квітень 2018 року на суму 791090 грн.; за серпень 2018 року на суму 55417 грн.; за вересень 2018 року на суму 10628 грн.; за грудень 2018 року на суму 425 200 грн.; за січень 2019 року на суму 115 091 грн.; за липень 2019 року на суму 40 616 грн.; за вересень 2019 року на суму 108 552 грн;

- встановлено завищення від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язань та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на загальну суму 154626,00 грн, в тому числі за вересень 2019 року на суму 156626,00 грн.;

- п. 54.3 ст. 54, ст. 57, п 126. 1 ст. 126 ПК України - ТОВ «Біф Прайм» несвоєчасно сплачено грошові зобов`язання визначенні контролюючим органом по податку на прибуток приватних підприємств та самостійно визначені грошові зобов`язання по податок на прибуток на приватних підприємств на суму 98341,30 грн. з простроченням понад 30 календарних днів;

- п. 54.3 ст.54, п. 57.3 ст.57, п. 126.1 ст. 126 ПК України - ТОВ «Біф Прайм» несвоєчасно було сплачено визначені грошові зобов`язання контролюючим органом по податку на додану вартість на суму понад 30 календарних днів на суму 196 085, 55 грн.

- п.201.1 пункту 201.10 ПК України - ТОВ «Біф Прайм» не зареєструвало податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових на загальну суму податку на додану вартість 1 641 194,00 грн.;

- пп. 213.1.9., п.213.1 ст.213, пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 ПК України в результаті чого встановлено заниження акцизного податку всього у сумі 8937,06 грн, у тому числі за червень 2019 року в сумі 8937,06 грн.;

- п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 ПК України - до ДПІ у Печерському районі у м. Києві не подано декларацію акцизного податку за місцем здійснення роздрібної торгівлі за червень 2019 року;

- п. 134.1 ст. 134, п. 46.1 ст. 46, п.49.1, п. 49.2, пп. 49.18.2, пп. 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 ПК України - ТОВ «Біф Прайм» не подано податкову звітність, а саме: додаток РІ до декларацій податку на прибуток І кв.2019 року, півріччя 2019 року, три квартали 2019 року;

- п.1 ч.2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску, за лютий 2018 року - травень 2019 року;

- п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасного подання звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошове забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за квітень, серпень 2019 року.

Результати перевірки зафіксовані в акті від 14.02.2020 року №103/26-15-05-01-01/40208145 (т. 1 а.с. 56-96), висновки якого за наслідками розгляду заперечень ТОВ «Біф Прайм» від 26.03.2020 року №26/03 (т. 1 а.с. 123-132) залишені без змін ГУ ДПС у м. Києві, що учасниками справи не заперечується.

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем-1 13.04.2020 року прийнято податкові повідомлення-рішення:

- форми «ПН» №0101, яким у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 1 641 194,00 грн., застосовано до Позивача штраф у розмірі 50% - 820 597,00 грн. (т. 1 а.с. 36-37);

- форми «В4» №0101, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 154 626,00 грн. (т. 1 а.с. 38-39);

- форми «Р» №0101, збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2 480 963,00 грн., у тому числі за основним зобов`язанням 1 653 975,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 826 988,00 грн. (т. 1 а.с. 40-41);

- форми «ПС» №0101, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 3060,00 грн. за неподання додатку РІ до декларацій з податку на прибуток підприємств (т. 1 а.с. 42-43);

- форми «Ш» №, яким за затримку на період від 126 до 223 календарних днів сплати грошового зобов`язання на загальну суму 98 341,30 грн. застосовано штраф у розмірі 20% за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 19 668,26 грн. (т. 1 а.с. 44-45);

- форми «Р» №0101, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 10 750 826,00 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 7 167 217,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 3 583 609,00 грн. (т. 1 а.с. 47-48);

- форми «ПС» №0101, яким за неподання декларації акцизного податку за місцем здійснення роздрібної торгівлі застосовано штраф у розмірі 1020,00 грн. (т. 1 а.с. 49-50);

- форми «Ш» №, яким за затримку сплати на 273 та 287 календарних днів грошового зобов`язання на суму 196 085,55 грн. застосовано штраф у розмірі 20% за платежем податок на додану вартість у розмірі 39 270,11 грн. (т. 1 а.с. 51-52);

- форми «Р» №0101, яким збільшено суму грошового зобов`язання з акцизного податку на загальну суму 11 171,00 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 8 937,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 2 234,00 грн. (т. 1 а.с. 53-54).

Спірні індивідуальні акти за наслідками адміністративного оскарження (т. 1 а.с. 113-122) залишені без змін рішенням ДПС України від 13.07.2020 року №21828/6/99-00-06-02-01-06, про повернення якого за закінченням терміну зберігання підприємство було повідомлено листом від 17.09.2020 року №28084/6/99-00-06-03-02-06 (т. 1 а.с. 207).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції встановив таке.

Між ТОВ «Біф Прайм» (покупець) та ТОВ «Зернооптторг» (продавець) було укладено договір купівлі-продажу №01/18 від 12.12.2018 року, предметом якого є зобов`язання ТОВ «Зернооптторг» продати меблі та елементи декору (далі - Товар) на умовах, передбачених цим Договором, в кількості і за цінами, зазначеними у Додатках до даного Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору, та зобов`язання ТОВ «БІФ ПРАЙМ» їх прийняти та оплатити їх вартість, визначену виходячи із вартості Товару за Додатками, які будуть підписані Сторонами протягом строку дії даного Договору (т. 1 а.с. 214-215).

Договір підписаний з боку ТОВ «Зернооптторг» директором ОСОБА_1 та з боку ТОВ «БІФ ПРАЙМ» - директором ОСОБА_4

Кількість, комплектність і якість товару, що передається покупцем в момент передачі товару, претензії за якістю переданого товару, приймаються протягом 5 календарних днів від дати підписання накладної.

Датою передачі і моментом переходу до покупця права власності на товар вважається дата передачі товару покупцеві або його перевізнику, яка вказується в накладній.

Розрахунки за цим Договором здійснюються шляхом переказу грошових коштів покупцем на розрахунковий рахунок продавця. За погодженням сторін можливі інші форми розрахунків, не заборонені чинним законодавством України.

Покупець здійснює оплату 100% вартості товару на протязі 3 банківських днів з моменту отримання товару.

Згідно додатку № 1 від 12.12.2018 року до договору купівлі-продажу №01/18 від 12.12.2018 року покупець замовляє, а продавець зобов`язується передати товар (дивани) та стіл (т. 1 а.с. 216).

При цьому встановлено, що на першій та другій сторінці Додатку № 1 до договору купівлі-продажу №01/18 від 12.12.2018 року зазначені різні особи з боку ТОВ «Зернооптторг».

Товар оприбуткований ТОВ «Біф Прайм» на підставі накладної №460 від 28.12.2018 року на загальну суму 441 750 грн, у т.ч. ПДВ - 73 625 грн. (т. 1 а.с. 224).

Згідно додатку №2 від 23.12.2018 року до договору купівлі-продажу №01/18 від 12.12.2018 року, покупець замовляє, а продавець зобов`язується передати товар (стіл дерев`яний, крісло, тумба, стілець) (т. 1 а.с. 217). Товар оприбуткований ТОВ «Біф Прайм» на підставі накладної №74 від 11.01.2019 року на загальну суму 557 768,4 грн, у т.ч. ПДВ - 92 961,4 грн. (т. 1 а.с. 223).

Крім того, згідно додатку №3 від 24.12.2018 року до договору купівлі-продажу № 01/18 від 12.12.2018 року, покупець замовляє, а продавець зобов`язується передати товар (крісла та картини) (т. 1 а.с. 218).

Товар оприбутковано ТОВ «Біф Прайм» згідно накладної № 73 від 11.01.2019 року на загальну суму 612 000 грн, у т.ч. ПДВ - 102 000 грн. (т. 1 а.с. 222).

Судом першої інстанції також встановлено, що сторонами не заперечується, що ТОВ «Зернооптторг» на адресу ТОВ «Біф Прайм» виписано відповідні податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім того, оплата товару підтверджується копіями платіжних доручень (т. 1 а.с. 225-237).

Щодо заниження ТОВ «Біф Прайм» об`єкту оподаткування податком на прибуток за 4 квартал 2017 року, за 2018 рік, за 9 місяців 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що в акті перевірки зазначено про відсутність обліку об`єкта оподаткування податком на прибуток у 4 кварталі 2017 року, зокрема, надані до перевірки облікові регістри бухгалтерського обліку за цей період не містять згрупованих шляхом подвійного запису на взаємопов`язаних рахунках первинних документів, на підставі яких визначений показник собівартості реалізації, зазначений у відповідних звітах про фінансовий результат.

З матеріалів справи вбачається, що 13.01.2020 року на електронну пошту інспектора ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ОСОБА_5) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (ОСОБА_6) були відправлені наступні файли : « ОСВ 4 квартал 2017 г. Б1Ф ПРАЙМ TOB,XLS» . які містилися в заархівованому файлі під назвою «Запит 13.01.2020 року» - це оборотно-сальдова відомість, яка сформована в системі бухгалтерського обліку, на підставі бухгалтерських проводок, які згруповані шляхом подвійного запису (т. 1 а.с. 133-149, 152-172). Крім того, були надані файли «ОСВ_90 за 4 квартал 2017 г. БІФ ПРАЙМ ТОВ та «Картка_90 за 4 квартал 2017 г» (т. 1 а.с. 187-206). У файлі карточка рахунку 90 за 4 квартал 2017 року містяться записи бухгалтерських проводок сформованих шляхом подвійного запису Дт903 Кт 231 на підставі яких визначений показник собівартості реалізації, зазначений у відповідних звітах про фінансовий результат.

Додатково Позивачем надано аналіз бухгалтерських рахунків 20, 23, 90, та згруповану аналітику по товарам, які використовувалися для виготовлення страв (т. 1 а.с. 135-206, т. 2 а.с. 106-127).

Із змісту наданих документів судом першої інстанції встановлено, що у 2017 році відповідно до облікової політики підприємства за 2017 рік оприбуткування сировини від постачальників в обліку відображалось на рахунку 201 Сировина та матеріали - Обороти по рахунку 201 за 4 квартал 2017 г. БІФ ПРАЙМ ТОВ, кореспонденція рахунків Дт 201 Кт 63 на суму 9 020 450, 21 грн. Потім сировина передавалася у виробництво на рахунок 231 Основне виробництво, кореспонденція Дт 23 Кт20 на суму 8 141 430,87 грн.

Повна собівартість готової продукції (страв) в 2017 році формувалась на 23 рахунку «Виробництво» таким чином: за рахунок безпосередньо собівартості сировини (отриманих від постачальників продуктів харчуванню та напоїв) - кореспонденція Дт 23 Кт 20 на суму 8 141 430,87 тис грн.; заробітної плати працівників кореспонденція Дт 23 Кг 91 на суму 1 488 400 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до звіту про фінансові результати за 2018 рік загальна сума витрат (код рядка 2285) складає 48 812 300,00 грн. що у свою чергу складається з сум собівартості продукції 37 389 709.00 грн та операційних витрат на суму 11 422 591,00 грн. (т. 1 а.с. 150-151). Сума витрат, як встановлено судом першої інстанції, відповідає даним в головній книзі підприємства за 2018 рік, а саме обороту по дебету рахунку 791 за виключення 441 рахунку.

Собівартість продуктів харчування та напоїв визначається шляхом кореспонденції рахунків Дт 902 Кт 282,1 на суму 7 384 874.30 грн . Дт 902 Кт 282.2 на суму 30004835.81 грн.

При перевірці підприємством було надано звіт за запитом перевіряючих по кредитовому обороту рахунків 282.2 та 282.1 у розрізі товарів та кореспонденції рахунків. При цьому, оборот по кореспонденції рахунків не співпадав з загальним оборотом по кредиту рахунків 282.1 та 282.2.

Листом від 24.03.2020 року ТОВ «ГАМАЮН СОФТ» (т. 2 а.с. 102), розробник програмного забезпечення, яке використовує ТОВ «Біф Прайм», повідомило про те, що дійсно програма обліку ТОВ «Біф Прайм» мала помилку, а саме, вона вгорі, в шапці, надавала вірні дані, але сума розшифрування була обрізана самою програмою, тобто, якщо в наданому звіті скласти суму по будь-якій колонці, то вона не дорівнює підсумку, вказаному у шапці звіту, але сам підсумок в звіті вказано вірно. Станом на сьогодні неточності у програмі усунуто, про що також зазначено в указаному листі.

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до Звіту про фінансові результати за 9 місяців 2019 року загальна сума витрат (код рядка 2285) складає 42 989 500,00 грн, що у свою чергу складається з сум собівартості продукції 37 857 000,00 грн та операційних витрат 5 132 000 грн., що підтверджується копією головної книги та журнал-ордеру по рахунку 282.2. та 282.1. за період з 01.01.2019 по 30.09.2019 року (т. 1 а.с. 152-174).

Сума витрат відповідає даним в головній книзі підприємства за 9 місяців 2019 року, а саме обороту по дебету рахунку 791 (крім обороту по рахунку 981 Податок на прибуток).

До собівартості продукції підприємства віднесено вартість продуктів харчування та напоїв (кореспонденція рахунків Дт 902 Кт 282.1 на суму 4 180 683 грн . Дт 902 Кт 282.2 на суму 30 976 087 грн.), а також заробітну плату працівників (Дт 920 Кт 661 на суму 2 699 000 грн.).

Також судом першої інстанції встановлено, що у ході розгляду заперечень Позивача Відповідачем-1 виявлено технічну помилку у розрахунковій таблиці на сторінках 46-47 акту перевірки в частині визначення податкового зобов`язання з ПДВ за травень 2018 року.

Поряд з іншим, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що ТОВ «Біф Прайм» отримувало від постачальника «Щупальці восьминога», як зазначено в первинних документах - видатковій та податковій накладних, але в програмі обліку цю сировину обліковували під артикулом «Осьминог Галисийський отварной», оскільки саме цей артикул використовувався в калькуляціях по приготуванню страв.

Окремо судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Біф Прайм» було сплачено акцизний податок за червень 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням від 31.07.2019 року №4287 (т. 1 а.с. 238).

Крім того, ТОВ «Біф Прайм» до позовної заяви було надано копії платіжних доручень про сплату за грошовими зобов`язаннями, які визначені контролюючим органом з податку на прибуток приватних підприємств та самостійно визначені грошові зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 98 341,30 грн. та копії платіжних доручень про сплату за грошовими зобов`язаннями, які визначені контролюючим органом на суму 196 085,55 грн.

Встановивши викладені вище обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстав для визнання безтоварними господарських операцій ТОВ «Біф Прайм» з ТОВ «Зернооптторг»» немає, облікові регістри були надані ревізору у повному обсязі, а помилки у звіті по кредитовому обороту рахунків 282.1 та 282.2 були усунуті підприємством, який до того ж взагалі не належить до первинних документів. Також суд вказав, що внесення виправлень в акт перевірки не допускається, що унеможливлює застосування санкцій за порушення, яке в ньому не зафіксоване. Крім іншого, суд наголосив, що оприбуткування товару під різними артикулами не свідчить про порушення правил оприбуткування, у той час як акцизний податок і податок на додану вартість були сплачені у повному обсязі із дотриманням граничних строків.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають, що якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Враховуючи положення зазначених вище статей ГК України, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити той факт, що для визнання правочину такого, що укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, необхідно встановити факт наявності у контрагентів або контрагента такої мети. Водночас, доказів на підтвердження даних обставин Відповідачем-1 надано не було.

Надаючи оцінку реальності вчинення господарських операцій між контрагентами, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон про бухгалтерський облік) документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши наявні матеріалах справи документи, судова колегія вважає, що останні містять всі обов`язкові для первинних документів реквізити та відповідають законодавчо визначеним вимогам. Поряд з цим, Відповідачем-1 як суб`єктом владних повноважень не було доведено юридичної дефектності чи невідповідності первинних документів вимогам чинного законодавства.

У постанові від 28.02.2018 року у справі №806/1033/17 Верховний Суд зазначив, що окремі недоліки в оформленні первинних документів не спростовують наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій. У кожному конкретному спірному випадку важливо окремо досліджувати характер недоліків первинних документів, однак згідно з прямим приписом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» такі недоліки не повинні унеможливлювати ідентифікацію осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, зміст та обсяг таких господарських операцій тощо. Водночас неістотні недоліки первинних документів не є підставою для невизнання факту відсутності здійснення господарської операції.

Відтак, на переконання судової колегії, встановлені у ході перевірки та підтверджені матеріалами справи розбіжності у відомостях щодо директора ТОВ «Зернооптторг» не можуть безумовно свідчити про безтоварність господарських операцій. Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 була директором ТОВ «Зернооптторг» до 23.12.2018 року. У подальшому ж керівником указаного суб`єкта господарювання був ОСОБА_3 .

Надаючи оцінку посиланням Апелянта на відсутність у контрагентів Позивача трудових та виробничих ресурсів, необхідних для здійснення задокументованих господарських операцій, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

Посилання Апелянта на те, що в АІС «Податковий блок» та Єдиному реєстрі податкових накладних відсутні відомості щодо придбання ТОВ «Зерноопторг» необхідних для виконання умов договору товарів, а також те, що указане підприємством не є виробником меблів, судова колегія оцінює критично, оскільки Відповідачем-1 не зазначено, за який період контролюючим органом здійснювався аналіз податкової інформації щодо вказаного товариства. До того в акті перевірки не міститься відомостей про те, що контролюючим органом проводилася зустрічна звірка ТОВ «Зернооптторг».

Доводи ГУ ДПС у м. Києві про те, що згідно відомостей кримінального провадження №0000064 від 09.06.2016 року указаний контрагент Позивача у складі групи підприємств, які здійснюють прикриття незаконної діяльності, яка полягає у наданні послуг службовим особам реально діючих підприємств з мінімізації податкових зобов`язань, судовою колегією оцінюється критично, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Водночас, жодного з документів, передбачених ч. 6 ст. 78 КАС України, ГУ ДПС у м. Києві надано не було. Крім іншого, не надано Відповідачем-1 і жодних відомостей з указаних кримінальних проваджень на підтвердження причетності чи непричетності керівників (директорів) ТОВ «Зоренооптторг» до діяльності цих суб`єктів господарювання.

Як вже було зазначено вище, згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з посиланням Окружного адміністративного суду міста Києва на те, що приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування Позивачем податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств, від добросовісності платника податку, з яким суб`єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов`язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб`єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб`єкта господарювання.

Наведені висновки повністю узгоджуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні від 22.01.2009 року у справі «Булвес проти Болгарії», яке наголошує на принципі персональної відповідальності платника та неможливості втручання у право власності особи, яка, попри можливе порушення своїм контрагентом податкового законодавства, є належним отримувачем поставлених товарів чи послуг.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постанові від 11.12.2007 року у справі № 21-1376во06, де зазначив, що «у разі невиконання контрагентом зобов`язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність правових підстав визнання безтоварними господарських операцій Позивача із згаданим контрагентом, у зв`язку з чим вважає за необхідне зазначити таке.

За правилами п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Приписи п. 135.1 ст. 135 ПК України визначають, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв`язку з придбанням товарів (робіт і послуг), вартість яких відноситься до складу витрат виробництва (обігу). Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно п. 201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

З наведеного вбачається, що в силу положень п. 198.6 ст. 198 ПК України не дають право на формування податкового кредиту операції, не підтверджені належним чином оформленими документами. При цьому, як було зазначено раніше, встановлення факту нереальності вчинення господарської операції не потребує з`ясування змісту умислу учасників такої операції. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів за змістом пункту 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України не дозволяє формувати дані податкового обліку незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано Відповідачем-1, на момент виписування податкових накладних Позивачу ТОВ «Зернооптторг» було зареєстроване у встановленому законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності, а також платником податку на додану вартість, а факт реальності господарських операції, як було встановлено раніше, підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Відтак, висновки контролюючого органу щодо заниження ТОВ «Біф Прайм» грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 268 586,40 грн. (за грудень 2018 року - січень 2019 року) та з податку на прибуток приватних підприємств на суму 241 727,76 грн. (за 2018 - 2019 роки) є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 5 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Згідно п. 3 розділу III Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», фінансова звітність повинна бути достовірною (правдивою). Інформація, наведена у фінансовій звітності, є достовірною (правдивою), якщо вона не містить помилок та перекручень, які здатні вплинути на рішення користувачів звітності.

Вже згаданими вище положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року № 291 (далі - Інструкція № 291), рахунок 90 «Собівартість реалізації» призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За дебетом рахунку 90 «Собівартість реалізації» відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 «Фінансові результати».

Згідно п. 10 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».

Відповідно до п. 11 П(С)БО 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.

До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.

Згідно п. 12 П(С)БО 16 «Витрати» до складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрат зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються порядку, викладеному в пункті 11 цього Положення (стандарту).

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, в акті перевірки зафіксовано відсутність обліку об`єкта оподаткування податком на прибуток у 4 кварталі 2017 року, оскільки надані до перевірки облікові регістри бухгалтерського обліку за цей період не містять згрупованих шляхом подвійного запису на взаємопов`язаних рахунках первинних документів, на підставі яких визначений показник собівартості реалізації, зазначений у відповідних звітах про фінансовий результат.

У свою чергу, аналіз наявних у матеріалах справи відомостей свідчить, що у 2017 році відповідно до облікової політики підприємства за 2017 рік оприбуткування сировини від постачальників в обліку відображалось на рахунку 201 Сировина та матеріали - Обороти по рахунку 201 за 4 квартал 2017 г. БІФ ПРАЙМ ТОВ, кореспонденція рахунків Дт 201 Кт 63 на суму 9 020 450, 21 грн. Потім сировина передавалася у виробництво на рахунок 231 Основне виробництво, кореспонденція Дт 23 Кт20 на суму 8 141 430,87 грн.

Повна собівартість готової продукції (блюд) в 2017 році формувалась на 23 рахунку «Виробництво» таким чином: за рахунок безпосередньо собівартості сировини (отриманих від постачальників продуктів харчуванню та напоїв) - кореспонденція Дт 23 Кт 20 на суму 8 141 430,87 грн.; заробітної плати працівників кореспонденція Дт 23 Кг 91 на суму 1 488 400 грн.

Викладене дає підстави погодитися з позицією суду першої інстанції про помилковість висновків контролюючого органу про ненадання ТОВ «Біф Прайм» під час перевірки облікових регістрів за 2017 рік, які містять згруповані шляхом подвійного запису на взаємопов`язаних рахунках первинних документів, на підставі яких визначений показник собівартості реалізації, зазначений у відповідних звітах про фінансовий результат, адже такі відомості були надані 13.01.2020 року засобами електронного зв`язку.

Також, за твердженням ГУ ДПС у м. Києві, при перевірці ТОВ «Біф Прайм» було надано звіт по кредитовому обороту рахунків 282.2 та 282.1; при цьому, надані дані сформовані не у повному обсязі, а саме оборот по кореспонденції рахунків не співпадав з загальним оборотом по кредиту рахунків 282.1 та 282.2.

Як було встановлено раніше та вбачається з матеріалів справи, відповідно до звіту про фінансові результати за 2018 рік загальна сума витрат (код рядка 2285) складає 48 812 300,00 грн. що у свою чергу складається з сум собівартості продукції 37 389 709,00 грн та розміром операційних витрат на суму 11 422 591,00 грн.

Сума витрат відповідає даним в головній книзі підприємства за 2018 рік, а саме обороту по дебету рахунку 791 за виключення 441 рахунку.

Собівартість продуктів харчування та напоїв визначається шляхом кореспонденції рахунків Дт 902 Кт 282,1 на суму 7 384 874,30 грн. Дт 902 Кт 282.2 на суму 30 004 835,81 грн.

Судовою колегією враховується, що при перевірці підприємством було надано звіт за запитом ревізорів по кредитовому обороту рахунків 282.2 та 282.1 у розрізі товарів та кореспонденції рахунків.

Відповідно до листа від 18.03.2020 року ТОВ «Біф Прайм» було направлено до компанії розробника програми обліку ТОВ «Гамаюн Софт» вимогу щодо роз`яснення яким чином оборот по кореспонденції рахунків не співпадав з загальним оборотом по кредиту рахунків 282.1 та 282.2. та усунути помилки.

У свою чергу, як було встановлено вище, 24.03.2020 року ТОВ «Біф Прайм» отримало лист-відповідь ТОВ «Гамаюн Софт», в якому повідомлено, що програма обліку ТОВ «Біф Прайм» мала помилку, а саме вгорі, в шапці, надавала вірні дані, але сума розшифрування була обрізана самою програмою, тобто, якщо в наданому звіті скласти суму по будь-якій колонці, то вона не дорівнює підсумку, вказаному у шапці звіту, але сам підсумок в звіті вказано вірно. Станом на сьогодні помилки були усунуті програмістами. При цьому судова колегія звертає увагу, що звіти (журнали ордери рахунків) у подальшому були сформовані коректно та були надані податковому органу до заперечень на акт перевірки та до скарги на податкові повідомлення-рішення.

Також, відповідно до звіту про фінансові результати за 9 місяців 2019 року загальна сума витрат (код рядка 2285) складає 42 989 500,00 грн, що у свою чергу складається з сум собівартості продукції 37 857 000,00 грн та операційних витрат 5 132 000,00 грн., що підтверджується копією головної книги та журнал-ордеру по рахунку 282.2. та 282.1. за період з 01.01.2019 року по 30.09.2019 року.

Як вірно встановив суд першої інстанції, сума витрат відповідає даним в головній книзі підприємства за 9 місяців 2019 року, а саме обороту по дебету рахунку 791 (крім обороту по рахунку 981 Податок на прибуток).

До собівартості продукції підприємства віднесено вартість продуктів харчування та напоїв (кореспонденція рахунків Дт 902 Кт 282.1 на суму 4 180 683 грн . Дт 902 Кт 282.2 на суму 30 976 087 грн.), а також заробітну плату працівників (Дт 920 Кт 661 на суму 2 699 000 грн.).

На запит інспекторів при перевірці підприємством було надано звіт по кредитовому обороту рахунків 282.2 та 282.1 у розрізі товарів та кореспонденцї рахунків.

Проте, як і щодо періоду 2018 рік, надані підприємством дані були сформовані не в повному обсязі, а саме оборот по кореспонденції рахунків не співпадав з загальним оборотом по кредиту рахунків 282.1 та 282.2. Указані неточності були зумовлені тими ж причинами, що й помилки за 2018 рік. У свою чергу, після усунення недоліків Позивачем було сформовано коректний звіт (журнал ордер-рахунку), який повністю відповідає даним головної книги та показує, що на собівартість продукції правильно віднесено вартість продуктів харчування та напоїв у розмірі 37 389 709,00 грн, який, як вже також було зазначено вище, надавався ТОВ «Біф Прайм» у складі заперечень на акт перевірки та при поданні скарги та податкові повідомлення-рішення.

Окремо судова колегія звертає увагу, що в акті перевірки зафіксовано, що згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «Біф Прайм» віднесено у 2019 році до собівартості реалізованих товарів 22 374 348,77 грн. Указані висновки ґрунтуються на підставі даних таблиці, яку було надано ТОВ «Біф Прайм» з помилкою.

Однак, як вірно підкреслив суд першої інстанції, відповідно до положень чинного законодавства України указана таблиця не є первинним документом та не може бути підтверджуючим документом, який свідчить про те, що ТОВ «Біф Прайм» занижено податок на прибуток в 2019 році на суму 3 076 916,00 грн. При цьому, матеріали перевірки не містять відомостей про те, що первинні документи товариства під час перевірки досліджувалися, у той час як ГУ ДПС у м. Києві не спростовується факт того, що ТОВ «Біф Прайм» було підтверджено первинними документами факт того, що загальна сума витрат товариства складає 42 989 500,00 грн.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 13.04.2020 року № 0101, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 10 750 826,00 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням - 7 167 217,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 3 583 609,00 грн., є протиправним, а відтак й таким, що підлягає скасуванню.

Крім іншого, як зазначено в акті, у ході перевірки встановлено факти неоприбуткування (або неповного оприбуткування) на відповідні рахунки бухгалтерського обліку товарів, за якими віднесено до складу податкового кредиту суми ПДВ відповідно до податкових накладних, виписаних постачальниками, що призвело до заниження податкових зобов`язань з ПДВ на загальну суму 461 033,00 грн., наведено деталізацію за окремими товарними позиціями у кількісному та вартісному виразах та встановлено, що оприбуткування за такими товарними позиціями менше, ніж зазначене у відповідних податкових накладних, тобто у частині різниці між сумою оприбуткування та сумою, зазначеною в податковій накладній, виписаній постачальником, не використовувалося у господарській діяльності ТОВ «Біф Прайм».

Як зазначає Позивач, підприємство отримувало від постачальника «Щупальці восьминога», як зазначено в первинних документах - видатковій та податковій накладних (т. 9 а.с. 52, 111), але в програмі обліку цю сировину обліковували під артикулом «Осьминог Галисийський отварной», оскільки саме цей артикул використовувався в калькуляціях по приготуванню страв (т. 2 а.с. 111, 114, 119, 121). Таким чином, як вірно підкреслено судом першої інстанції, указана сировина «Щупальці восьминога» фактично використовувалася в господарській діяльності, оскільки входила до складу страв, які реалізовував заклад у період 2018 - 2019 року. Аналогічний порядок обліку отриманих від постачальників товарів вбачається й щодо ковбаси, креветок, лосося, мідій, бейбі восьминогів, пельменів, сирів (т. 5 а.с. 219-252, т. 6, т. 7, т. 8 і т. 9 а.с. 1-232).

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 879 від 02.09.2014 року та з метою забезпечення достовірності даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності підприємства ТОВ «Біф Прайм» перед складанням річної фінансової звітності проводить інвентаризацію активів та зобов`язань. Взаєморозрахунки з постачальниками співпадають та підтверджені актами звірки, що встановлено судом першої інстанції. Викладене, на думку судової колегії, свідчить про повне оприбуткування товарно-матеріальних цінностей відповідно до первинних документів та фактичного надходження, достовірність обліку (обороти по Дт 282 рахунку та сума за даними ПН співпадають). При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що немає законодавчо встановленого обов`язку вести облік товарно-матеріальних цінностей у відповідності до артикулів постачальника.

Відтак, судова колегія приходить до висновку, що всі зазначені в таблиці на сторінці 50 акту перевірки товари поставлені ТОВ «Біф Прайм» та використовуються ним у господарській діяльності, що підтверджується, зокрема, журналом ордером рахунку 282.2. за 2018 та 2019 роки.

Крім того, як вірно підкреслив суд першої інстанції, податковий кредит на підставі зареєстрованих податкових накладних в ЄРПН в бухгалтерському обліку відображається на підставі першої з подій - прийняття товару за накладними від постачальника (продавця), що є первинними документами. При цьому обов`язку з реєстрації зведеної податкової накладної за правилами пп. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України у платника податку не виникло, адже ГУ ДПС у м. Києві не доведено, що придбані підприємством та описані у таблиці на сторінці 50 акту перевірки товари використовувалися ТОВ «Біф Прайм» не у власній господарській діяльності.

Відтак, на переконання судової колегії, висновки акту перевірки щодо заниження Позивачем зобов`язання з податку на додану вартість за грудень 2018 року на суму 318 609,00 грн. та за вересень 2019 року є безпідставними.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в акті перевірки також зафіксовано, що всупереч п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України ТОВ «Біф Прайм» не нарахувало податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПК України, та не склало і не зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за фактом продажу товарів (надання послуг) при продажу товарів за готівку та з використанням кредитних або дебетових карток, дорожніх карток на загальну суму ПДВ 1 100 646,00 грн., у тому числі за: жовтень 2017 року в сумі 8 794,00 грн., листопад в сумі 5 864,00 грн., грудень 2017 року в сумі 171 559,00 грн., січень 2018 року в сумі 15 311,00 грн., лютий 2018 року в сумі 6 084,00 грн., березень 2018 року в сумі 69 524,00 грн., квітень 2018 року в сумі 787 700,00 грн., травень 2018 року в сумі 15 377,00 грн., вересень 2018 року в сумі 5 134,00 грн., листопад 2018 року в сумі 5 511,00 грн., грудень 2018 року в сумі 961,00 грн., січень 2019 року в сумі 8 789,00 грн., лютий 2019 року в сумі 38,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що, як свідчить аналіз змісту правової позиції ТОВ «Біф Прайм», підприємство вважає податкове повідомлення-рішення від 13.04.2020 року №0101 протиправним з підстав відсутності доказів безтоварності господарських операцій з ТОВ «Зернооптторг», неправомірності застосування штрафних санкцій за заниження податку на додану вартість за травень 2018 року з огляду на відсутність вказівки на відповідне порушення в акті перевірки, а також правомірності формування податкового кредиту за операціями з придбання продуктів для використання у господарській діяльності.

Разом з тим, жодних заперечень по суті щодо виявлених у ході перевірки Позивача порушень вимог п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 ПК України останнім не висловлено. Указане також випливає й із змісту заперечень на акт перевірки.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. п. «а» і «б» п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Згідно п. п. 187.1, 187.5 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

У разі якщо постачання товарів/послуг здійснюється з використанням кредитних або дебетових карток, дорожніх, комерційних, іменних або інших чеків, датою збільшення податкових зобов`язань вважається дата, що засвідчує факт постачання платником податку товарів/послуг покупцю, оформлена податковою накладною, або дата виписування відповідного рахунка (товарного чека), залежно від того, яка подія відбулася раніше.

Пунктом 189.1 статті 189 Податкового кодексу України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Оскільки будь-яких заперечень щодо невідображення у складі операцій, що оподатковуються податком на додану вартість у згаданих вище періодах, окрім березня, квітня та травня 2018 року, підприємством не висловлено, судова колегія приходить до висновку про помилковість позиції суду першої інстанції про безпідставність донарахування контролюючим органом відповідних податкових зобов`язань з ПДВ.

Щодо березня 2018 року і квітня 2018 року, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що в апеляційній скарзі контролюючим органом за результатами аналізу змісту доданих до заперечення на акт перевірки Z-звітів РРО за березень і квітень 2018 року зазначено про відсутність заниження суми ПДВ за березень 2018 року та заниження його за квітень 2018 року на 59 812,00 грн., а не в сумі 787 000,00 грн., як було зазначено в акті перевірки. Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що будь-яких відомостей у таблиці на сторінках 46-47 акту перевірки щодо заниження Позивачем податкового зобов`язання з податку на додану вартість за травень 2018 року зафіксовано не було, що у свою чергу позбавило платника податків права подати заперечення щодо висновків акту перевірки в цій частині та, як наслідок, зумовило передчасне прийняття податкового повідомлення-рішення від 13.04.2020 року №0101 у відповідній частині.

Разом з тим, у розрізі наведених висновків суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що, як було встановлено вище, за наслідками перевірки були прийняті, зокрема, податковій повідомлення-рішення форми «В4» №0101, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на 154 626,00 грн. (т. 1 а.с. 38-39) та форми «Р» №0101, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2 480 963,00 грн., у тому числі за основним зобов`язанням 1 653 975,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 826 988,00 грн. (т. 1 а.с. 40-41).

При цьому, аналіз змісту акту перевірки та розрахунків до податкових повідомлень-рішень свідчить про відсутність у суду можливості здійснити обчислення розміру правильності донарахованих контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на додану вартість і штрафних санкцій за податковим повідомленням-рішенням №0101 з огляду на те, що на формування показників рядку 16 податкових декларацій з ПДВ за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року мали вплив показники від`ємного значення попередніх періодів і сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, зменшена на суму 154 626,00 грн. згідно податкового повідомлення-рішення №0101, яка, у свою чергу, обрахована з урахуванням висновків перевірки в частині правильності формування податкового кредиту за період, що перевірявся. З огляду на відсутність в адміністративного суду повноважень самостійно здійснювати нарахування податкових зобов`язань з огляду на віднесення їх до дискреційної компетенції контролюючого органу, судова колегія приходить до висновку про необхідність скасування указаних податкових повідомлень-рішень у повному обсязі.

Що стосується питання правомірності податкового повідомлення-рішення форми «ПН» №0101, яким у зв`язку з відсутністю складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 1 641 194,00 грн. застосовано до Позивача штраф у розмірі 50% - 820 597,00 грн. (т. 1 а.с. 36-37), судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Отже, на продавця, який в межах даної справи є Позивачем, покладено обов`язок здійснювати реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судова колегія звертає увагу, що пункту 120-1.1 статті 120 Податкового кодексу України встановлює юридичну відповідальність за порушення платником податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної. При цьому законодавець окреслює ряд виключень, а саме окреслює коло різновидів податкових накладних, за несвоєчасну реєстрацію яких, платник податків не підлягатиме юридичній відповідальності у порядку цієї норми.

Так, диспозиція пункту 120-1.1 статті 120 Податкового кодексу України передбачає, що штраф не застосовується за порушення граничних строків для реєстрації податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою.

При цьому, для звільнення від відповідальності необхідна наявність двох обов`язкових складових: податкова накладна не повинна надаватись отримувачу (покупцю) та, водночас, повинна бути складена на постачання товарів/послуг для операцій, які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою).

Указана правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду у справах №816/1488/17, № 807/68/18, № 808/3250/17.

Колегією суддів враховується, що 23.05.2020 року набули чинності положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 року № 466-IX (далі Закон - № 466-ІХ).

Цим законодавчим актом доповнено підрозділ 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України пунктом 73.

Так, відповідно до змісту пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень.

Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Пізніше, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців» від 14.07.2020 року N 786-IX (далі - Закон N 786-IX; який набрав чинності 08.08.2020 року) у підрозділі 2 у пункті 73 Податкового кодексу України в абзацах першому і другому після слів та цифр "відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу" доповнено словами "та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної", а слова і цифри "до 31 грудня 2019 року" замінено словами "до дати набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", строк сплати грошових зобов`язань за якими не настав або"; в абзаці першому цифри і слова "2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень" замінено цифрами і словами "1 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 510 гривень"; в абзаці другому цифри і слова "5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень" замінено цифрами і словами "2,5 відсотка обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1700 гривень".

Виходячи зі змістовного та синтаксичного аналізу побудови наведених вище норм права, можна зробити висновок, що таким чином законодавець мав на меті не лише уточнити й розширити перелік випадків, за яких платник податків звільняється від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, а й убезпечити платників податків від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними положеннями п. 120-1.2 ст. 120 Податкового кодексу України, у випадках та за умов, наведених у пункті 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Тобто законодавець передбачив ретроспективну дію положень пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України в частині порядку застосування штрафів за порушення платниками податку на додану вартість порядку реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, визначеними таким пунктом, яка проявляється в тому, що такі положення поширюють свою дію на всі штрафні санкції, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом №466-ІХ, у разі, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення перебувають у процедурі адміністративного або судового оскарження (без обмеження інстанційності судового розгляду) та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності цим Законом.

При цьому, відповідно до вказаних змін, контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним) без вчинення будь-яких додаткових дій з боку контролюючого органу, тобто в силу закону.

Поряд із цим, право на зменшення та перерахунок штрафних санкцій на підставі пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України належить виключно податковому органу, на якого закон покладає обов`язок скласти та направити нове податкове повідомлення-рішення. Суд в межах своєї компетенції може лише встановити правомірність/неправомірність донарахування відповідних штрафних санкцій та наявність/відсутність підстав для поширення наведеної вище ретроспективної правої норми на спірні правовідносини, однак не може підміняти собою уповноважений орган та самостійно зменшувати суму донарахувань.

Зазначене узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.11.2020 року у справі №160/1553/19.

Дослідивши правомірність/неправомірність донарахування відповідних штрафних санкцій, колегія суддів приходить до висновку, що визначені пунктом 120-1.1 статті 120 Податкового кодексу України виключення не підпадають під правовідносини, в межах яких до Позивача спірним податковим повідомленням-рішенням було застосовано штрафні санкції, оскільки такі податкові накладні виписані на постачання товарів/послуг неплатникам податку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі №640/5138/19.

З урахуванням наведених вище висновків колегія суддів, зважаючи на встановлені вище обставини, приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 13.04.2020 року №0101 підлягає скасуванню в частині застосованих штрафних санкцій у розмірі 676 668,50 грн., що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Щодо неправомірності податкових повідомлень-рішень форми «ПС» №0101, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 3060,00 грн. за неподання додатку РІ до декларацій з податку на прибуток підприємств (т. 1 а.с. 42-43) та форми «ПС» №0101, яким за неподання декларації акцизного податку за місцем здійснення роздрібної торгівлі застосовано штраф у розмірі 1020,00 грн. (т. 1 а.с. 49-50), судова колегія, зважаючи на те, що у рішенні суду першої інстанції оцінка указаних індивідуальних актів відсутня, вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Пунктом 46.2 статті 46 Податкового кодексу України передбачено, що платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Фінансова звітність, що складається та подається відповідно до цього пункту платниками податку на прибуток та неприбутковими підприємствами, установами та організаціями, є додатком до податкової декларації з податку на прибуток (звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації) та її невід`ємною частиною.

За правилами п. 49.18 ст. 49.18 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: 49.18.1. календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; 49.18.2. календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно п. 120.1 ст. 120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Ті самі дії, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Біф Прайм» за 1 квартал 2019 року, півріччя 2019 року та 3 квартали 2019 року були подані податкові декларації з податку на прибуток підприємства (т. 9 а.с. 172-183), до яких не додано додаток РІ, які є їх невід`ємною частиною. Також, в порушення наведених вище норм, підприємством не було подано декларацію з акцизного податку за червень 2019 року.

Разом з тим, контролюючим органом не враховано, що підставою для застосування відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1 020 грн. на підставі абз. 3 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу України є допущення порушення щодо неподання/несвоєчасного подання податкової декларації (розрахунку), незалежно від виду податку, платником податку, щодо якого станом на момент такого застосування наявне чинне податкове повідомлення-рішення, прийняте протягом року, про притягнення до відповідальності за таке ж правопорушення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.02.2020 року у справі № 825/1828/16.

Оскільки Відповідачем-1 не доведено, що протягом 2020 року до Позивача застосовувалися штрафні санкції за неподання чи несвоєчасне подання податкової декларації (звітності) на підставі абз. 2 п. 120.1 ст. 120 ПК України, то судова колегія приходить до висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення від 13.04.2020 року №0101 та №0101 підлягають скасуванню, адже ГУ ДПС у м. Києві при притягнення ТОВ «Біф Прайм» до відповідальності за повторне вчинення податкового правопорушення не було враховано, що протягом 2020 року підприємство до такої відповідальності не притягувалося.

З приводу донарахування контролюючим органом платнику податків грошового зобов`язання з акцизного податку за червень 2019 року на суму 8 937,00 грн. та застосування до нього штрафних санкцій у розмірі 2 234,00 грн. на підставі податкового повідомлення-рішення від 13.04.2020 року №0101, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що останнє обґрунтовано скасовано судом першої інстанції, позаяк сплата акцизного податку за червень 2019 року в сумі 8 940,00 грн. згідно платіжного доручення від 31.07.2019 року №4287 (т. 1 а.с. 238) підтверджується матеріалами справи.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень-рішень форми «Ш» №, яким за затримку на період від 126 до 223 календарних днів сплати грошового зобов`язання на загальну суму 98 341,30 грн. застосовано штраф у розмірі 20% за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 19 668,26 грн. (т. 1 а.с. 44-45) та форми «Ш» №, яким за затримку сплати на 273 та 287 календарних днів грошового зобов`язання на суму 196 085,55 грн. застосовано штраф у розмірі 20% за платежем податок на додану вартість у розмірі 39 270,11 грн. (т. 1 а.с. 51-52), судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, за правилами п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У свою чергу, пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається із змісту матеріалів перевірки, а також відомостей інтегрованої картки платника податків з податку на прибуток приватних підприємств за 2018-2019 роки (т. 9 а.с. 184-197, 214-243) вбачається, що податкові зобов`язання за податковим повідомленнями-рішеннями № (узгоджене 13.03.2019 року згідно рішення суду у справі №826/3901/18) та №560351212 (узгоджене 09.08.2019 року), а також за податковими деклараціями № від 27.06.2019 року та № від 07.08.2019 року було сплачене у період з 18.11.2019 року по 23.12.2019 року, тобто поза межами встановленого вище граничного строку більш ніж на 30 днів. Відтак застосування штрафних санкцій у розмірі 20% від суми 98 341,30 грн. у розмірі 19 668,26 грн. є правомірним, що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, як вбачається із змісту матеріалів перевірки, а також відомостей інтегрованої картки платника податків з податку на додану вартість за 2019-2020 роки (т. 9 а.с. 198-213, 245-2-262) вбачається, що податкове зобов`язання за податковим повідомленнями-рішеннями №197921206 (узгоджене 25.04.2019 року) було сплачене у період з 24.01.2020 року по 07.02.2020 року, тобто поза межами встановленого вище граничного строку більш ніж на 30 днів. Відтак застосування штрафних санкцій у розмірі 20% від суми 196 085,55 грн. у розмірі 39 270,11 грн. є правомірним, що було також залишено поза увагою суду першої інстанції.

Викладене, у свою чергу, свідчить про безпідставність скасування Окружним адміністративним судом міста Києва податкових повідомлень-рішень від 13.04.2020 року № та №.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині застосування до підприємства штрафних санкцій за нереєстрацію податкових накладних, а також за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань, що має своїм наслідком скасування судового рішення у відповідній частині, а також зміні в частині обґрунтувань необхідності скасування податкових повідомлень-рішень, що стосуються донарахування грошових зобов`язань з податку на додану вартість та зменшення від`ємного значення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ГУ ДПС у м. Києві задовольнити, а рішення суду - скасувати в частині та змінити.

Крім іншого, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність зміни розподілу судових витрат та стягнення з ГУ ДПС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Біф Прайм» витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог (98,58%) в сумі 20 721,52 грн. за подання позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 13 квітня 2020 року №0101, № та №.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково:

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 13 квітня 2020 року №0101 в частині застосування штрафних санкцій на суму 676 668 гривень 50 копійок.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування прийнятих Головним управлінням ДПС у м. Києві податкових повідомлень-рішень від 13 квітня 2020 року №№ та № - відмовити.

Змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у мотивувальній частині.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року - залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат, зазначивши, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біф Прайм» (01001, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 11, ) підлягають витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 20 721 (двадцять тисяч сімсот двадцять одна) гривня 52 копійки.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено та підписано «08» вересня 2021 року.