Справа № 495/6273/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 495/6273/17

Головуючий І інстанції Прийомова О.Ю.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2021 року (м.Білгород-Дністровський, дата складання повного тексту ухвали - 22.01.2021р.) про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України та 3-ї особи Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:
19.08.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України та 3-ї особи - Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері, в якому, з урахуванням останніх уточнень, просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови йому у виплаті грошової допомоги у разі виходу на пенсію у розмірі 229 888,32 грн.;

- зобов`язати Міністерство оборони України, як розпорядника бюджетних коштів 1-го ступеня, у 10-тиденний строк з дня вступу рішення суду у законну силу, направити на рахунки Військової частини НОМЕР_1 (КЕКВ 2111 - заробітна плата та/або КЕКВ 2112) грошове забезпечення грошові кошти у розмірі 229 888,32 грн.;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 229888,32 грн.;

- зазначені стягнення здійснити з реєстраційних рахунків військової частини НОМЕР_1 по КВЕД 2111, 2112;

- відповідно до ч.1 ст.382 КАС України зобов`язати Міністерство оборони України та Військову частину НОМЕР_1 в місячний термін надати до суду звіт про виконання судового рішення.

30.11.2020р. представник Військової частини НОМЕР_1 подав до суду заяву про залишення позову без розгляду з підстав того, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває аналогічна справа №2-а-608/11 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової прокуратури Південного регіону України, 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог - Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ Одеської області і Міністерства оборони України, про стягнення з відповідача військової частини НОМЕР_1 однієї й тієї ж виплати за ідентичний період, що свідчить про наявність спору у двох справах між тими самими сторонами про той самий предмет.

13.01.2021р. Міністерством Оборони України до суду 1-ї інстанції подано заяву, в якій зазначено та звернуто увагу на те, що позивачем обманним шляхом, зловживаючи процесуальними правами, подано штучний позов із вимогою про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 однієї й тієї ж виплати. При цьому, розміри складових для розрахунку коштів позивача взято із довідок про збільшене грошове забезпечення №1532, №1133 (подані до ПФУ на підставі судових рішень у справі №2-а-608/11), в той час як аналогічний предмет (видача довідок для подання до ПФУ про збільшений розмір грошового забезпечення) та аналогічні обставини вже встановлюються на новому розгляді у справі 2-а-608/11.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2021 року (постановленою у відкритому судовому засіданні) адміністративний позов ОСОБА_1 - залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.240 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач 11.03.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу міськрайонного суду від 19.01.2021р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті. Зокрема, позивач зазначає, що судом першої інстанції безпідставно (після закінчення підготовчого провадження та призначення даної справи до судового розгляду по суті) зазначено про тотожність заявлених позовних вимог у справах №495/6273/17 та №2-а-608/11, що, як наслідок, зумовило помилковий висновок суду про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

01.04.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою ОСОБА_1 , надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

02.06.2021р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому представник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

У поданому відзиві 3-ю особою також одночасно заявлено клопотання про заміну сторони у справі на її правонаступника - Білгород-Дністровську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері.

04.06.2021р. відповідачами - Військовою частиною НОМЕР_1 та Міністерством оборони України також подано письмові відзиви на апеляційну скаргу, в яких представники відповідачів категорично не визнали апеляційну скаргу позивача та мотивовано наполягали на залишенні її без задоволення, а ухвалу суду 1-ї інстанції - без змін.

Окрім цього, на адресу апеляційного суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючого судді - Осіпова Ю.В., суддів - Бойка А.В., Шевчук О.А.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021р. заявлений Військовою частиною НОМЕР_1 відвід колегії суддів визнано необґрунтованим та передано справу для визначення судді у порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України, для вирішення питання про відвід суддів.

Автоматизованою системою розподілу судових справ між суддями для вирішення питання про відвід визначено суддю Федусика А.Г.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.06.2021р. вказану вище заяву відповідача - Військової частини НОМЕР_1 про відвід колегії суддів - залишено без задоволення.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.08.2021р. третю особу у даній справі - Військову прокуратуру Білгород-Дністровського гарнізону замінено на її правонаступника - Білгород-Дністровську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, пунктом 3 ч.1 ст.240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної вище норми тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У той же час, з огляду на норми п.3 ч.1 ст.240 КАС України з одним і тим же позовом можна лише раз звернутися до суду за захистом.

Такої ж позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2018р. у справі №800/411/17.

Так, судом 1-ї інстанції встановлено те, що 15.12.2010р. позивач - ОСОБА_1 був звільнений із органів прокуратури за вислугою років.

На підставі розрахунку розміру грошового забезпечення позивача на момент звільнення (9742,50 грн.), Військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до вимог законодавства було виплачено останньому грошову допомогу у зв`язку із виходом на пенсію в розмірі 155 880 грн.

Далі, у березні 2011р. позивач звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому, зокрема, просив суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу суму вихідної допомоги при звільненні з органів прокуратури з розрахунку 16 окладів грошового забезпечення, виходячи з розміру нового грошового забезпечення на момент його звільнення, з урахуванням всіх надбавок, доплат, виплат, винагород та премії (з відрахуванням раніше виплаченої суми вихідної допомоги).

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.02.2012р. у справі №2-а-608/11 вказаний вище позов було задоволено частково та, серед іншого, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму вихідної допомоги при звільненні з органів прокуратури з розрахунку 16 окладів грошового забезпечення, виходячи з розміру нового грошового забезпечення на момент звільнення, з урахуванням всіх надбавок, доплат, виплат, винагород та премії (з відрахуванням раніше виплаченої суми вихідної допомоги).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2012р. в наведеній вище частині рішення суду 1-ї інстанції - залишено без змін.

Однак, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2014р. вказані вище постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.02.2012р. та Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2012р. - скасовано, а справу №2-а-608/11 було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

15.02.2015р., під час нового розгляду цієї справи, ОСОБА_1 подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та невиплати за період з 01.05.2007р. по 15.12.2010р. 10% надбавки до посадового окладу відповідно до додатку №40 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006р. №268, а також за період з 01.01.2008р. по 15.12.2010р. різниці між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність (Укази Президента України від 23.02.2002р. №173/2002, від 05.05.2003р. №389/2003 постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2013р.) та розміром заробітної плати, встановленим за новими умовами оплати праці, яка суттєва була зменшена;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 до отриманої ним за період служби заробітної плати (грошового забезпечення) (у тому числі до матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2007р. по 2010р. та допомоги для поліпшення соціально-побутових умов за період з 2007р. по 2010р., одноразових й щомісячних винагород (у тому числі на день свят) донарахувати та виплатити йому за період з 01.05.2007р. по 15.12.2010р. 10% надбавку до посадового окладу відповідно до додатку № 40 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006р. №268;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити йому за період з 01.01.2008р. по 15.12.2010р. різницю між заробітною платою (без премії), грошовим забезпеченням (без премії), визначеною за умовами оплати праці, згідно з нормативно-правовими актами, що втратили чинність (зазначені Укази Президента України та постанова Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.11.2013р.) та розміром заробітної плати (у тому числі до матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008- 2010 роки та допомоги для поліпшення соціально-побутових умов за період з 2008р. по 2010р., одноразових й щомісячних винагород (у тому числі на день свят), встановленим за новими умовами оплати праці, яка суттєва була зменшена;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати до пенсійного органу нову довідку про розмір його заробітної плати (грошового забезпечення), до якої включити за 24 місяця перед зверненням до пенсії всі види оплати праці, на які нараховані страхові внески (урахуванням надбавки та різниці згідно з п.п.3-4 позовних вимог), та донарахувати та виплатити грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за 16 повних років роботи (з відрахуванням раніше виплаченої суми грошової допомоги);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити вказані нарахування та виплату грошового забезпечення шляхом складання відомостей на виплату грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 сплатити страхові внески до органів ПФУ.

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.03.2015р. позов задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати до пенсійного органу оновлену довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) позивача, до якої включити за 24 місяця перед зверненням до пенсії всі види оплати праці, на які нараховані страхові внески (урахуванням надбавки та різниці згідно пунктів 3-4 позовних вимог), та до нарахувати та виплатити грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за 16 повних років роботи (з відрахуванням раніше виплаченої суми грошової допомоги).

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2015р. постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.03.2015р. у справі №2-а-608/11 в цій частині позовних вимог - скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від адміністративного позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10.05.2016р. ухвалу апеляційного суду від 08.07.2015р. - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2016р. постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.03.2015р. - залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05.10.2017р. постанову суду 1-ї інстанції від 04.03.2015р. та ухвалу апеляційного суду від 27.07.2016р. - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В подальшому, на виконання рішення суду у справі №2-а-608/11, Військовою частиною НОМЕР_1 було видано нові довідки збільшеного розміру та складових грошового забезпечення позивача за період проходження ним служби (довідки №1532,№1133), відповідно до яких, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення становив 24275,17 грн.

На підставі оновлених довідок, виданих Військовою частиною НОМЕР_1 на виконання судового рішення у справі №2-а-608/11, позивач звернувся до суду із вимогою до Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ в Одеській області щодо перегляду розміру раніше призначеної пенсії - тобто призначення за новим розміром та проведення відповідного перерахунок його пенсії (справа №495/8806/16-а).

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.12.2016р. у справі №495/8806/16-а, залишеною в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017р., позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено повністю.

Однак, провадження у справі №495/8806/16-а, за касаційною скаргою Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ в Одеській області, зупинено до набрання законної сили рішення у справі №2а-608/11/1505.

05.05.2017р., на виконання рішення суду у справі №495/8806/16-а, Об`єднаним управлінням ПФУ в Одеській області надано позивачу оновлену довідку щодо розміру грошового забезпечення для обчислення пенсії з 26.11.2010р. у розмірі 24110,52 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 грошових коштів за недоплачену допомогу у разі виходу на пенсію у сумі 229888,32 грн. (справа №495/6273/17).

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що предметом спору у справі №495/6273/17 є стягнення грошового забезпечення за недоплачену допомогу у разі виходу на пенсію. Натомість, предмет даного цього спору входить до аналогічного, що і у справі №2-а-608/11, а саме зобов`язання відповідача - Військової частини НОМЕР_1 виплатити йому грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, із якого обчислена пенсія, за 16 повних років роботи, адже грошова допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за 16 повних років роботи та одноразова грошова допомога у зв`язку зі виходом на пенсію є однією і тією ж виплатою, обрахованою із довідок про збільшене грошового забезпечення №1532 та №1133, що долучені самим позивачем в якості обґрунтування позову.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи, цілком погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

В спростування доводів апеляційної скарги про нібито нетотожність цих позовів в обох справах, колегія суддів зазначає, що п/вимоги у даній справі №495/6273/17 фактично є складовою частиною п/вимог у справі №2-а-608/11. Сама лише текстуальна різниця прохальної частини позовів не є достатньою підставою для висновку про те, що предмет позову є іншим.

Так, предметом позову вважається матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказана вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права та підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов тотожність предмета позову зберігається.

Що ж до доводів скаржника в контексті нетотожності підстав заявлених позовів, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, підставою адміністративного позову у широкому змісті визнаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. До цих обставин можна віднести такі юридичні факти, які підтверджують наявність або відсутність спірних правовідносин між сторонами та наявність порушення прав, свобод чи інтересів позивача.

При цьому, варто наголосити, що підставою позову можуть бути тільки юридичні факти, які тягнуть певні правові наслідки, а саме: виникнення, зміну та припинення правовідносин. Натомість, фактичні дані справи до підстав позову не відносяться, оскільки такі лише підтверджують наявність або відсутність тих юридичних фактів, які складають підставу позову.

Слід зазначити, що наведені правові висновки суду 2-ї інстанції повністю відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.03.2021р. у справі №1340/5862/18 та від 20.04.2021р. №640/27693/20.

Правовою підставою позову у даній справі №495/6273/17 фактично є твердження позивача про порушення суб`єктом владних повноважень - Військовою частиною НОМЕР_1 його права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію, у більшому розмірі ніж отримано ним при звільненні. У справі №2-а-608/11 позивач обґрунтував позов тим, що грошове забезпечення на момент його звільнення виплачено йому у значно меншому розмірі, а тому наявні підстави для здійснення відповідачем перерахунку та виплатити йому грошової допомоги без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за 16 повних років роботи.

Так, заявляючи про наявність різних підстав позову у справі №2-а-608/11 та у даній справі, що розглядається, позивач описує додаткові доводи на обґрунтування заявлених позовних вимог про доплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію, якими він міг доповнити свій позов на підготовчій стадії розгляду справи. Водночас, такі доводи стосуються дій відповідача, правомірність яких має оцінюватись крізь призму наявності або відсутності підстав для виплатити (донарахування) позивачу різниці у грошовому забезпеченні. Наведені ж доводи не утворюють нових підстав позову, такі існували на момент пред`явлення первинного позову, та на них можливо було акцентувати увагу суду під час дослідження іншої справи.

Отже, в контексті положень ч.4 ст.160 КАС України, наведені позивачем додаткові доводи не змінюють змісту позовних вимог та обставин справи.

Окрім того, судом першої інстанції вірно зазначено про те, що військовий прокурор Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону вже звертався до суду з клопотанням про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду. Проте ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.04.2018р. по справі №495/6273/17 в задоволенні клопотання - відмовлено, оскільки позивачем усунуто існування підстав для залишення позову без розгляду, шляхом подання до суду клопотання про уточнення позовних вимог у справі №2а-608/11 і виключення вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити грошову допомогу без сплати податку у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за 16 повних років роботи.

Так, під час розгляду законності заяви про зміну заявлених позовних вимог у справі №2а-608/11 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 17.05.2019р. та П`ятим апеляційним адміністративним судом від 16.10.2019р. у справі №2а-608/11, була встановлена недопустимість їх зміни (залишені позовні вимоги в редакції від 10.02.2015р.), адже за відсутності змін фактичних обставин справи під час її нового розгляду, зміна предмета та підстав позову - не допускається.

За таких обставин, гарантоване ст.55 Конституції України та ст.5 КАС України право особи на звернення до суду вже було реалізовано позивачем у справі №2-а-608/11.

Між тим, право на звернення до суду тісно пов`язано з обов`язком учасника справи, визначеним ч.2 ст.44 КАС України, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

З приводу наведених в апеляційній скарзі доводів щодо порушення строків подання клопотання про залишення позову без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 ч.3 ст.44 КАС України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

За змістом ч.ч.1,3 ст.166 КАС України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання та заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Слід також зазначити, що клопотання - це офіційне прохання про здійснення процесуальних дій чи прийняття рішень, звернене до суду, вимоги якого, в даному випадку, мають узгоджуватись з повноваженнями суду при їх розгляді, які регламентовані положеннями процесуального закону.

Водночас, суд, оцінюючи вимоги заяви (клопотання) повинен виходити із оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів та застосовувати правові наслідки, передбачені процесуальним законом у розрізі заявлених вимог.

Стаття 240 КАС України носить імперативний характер та містить виключний перелік підстав залишення позову без розгляду. Зокрема, такою підставою є наявність у провадженні суду справи про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав

Відповідно до ч.3 ст.199 КАС України та ч.2 ст.240 КАС України, заява про залишення позову без розгляду може бути подана лише до початку розгляду справи по суті, тобто до оголошення головуючим судового засідання відкритим.

Аналіз наведених норм свідчить, що умовами застосування правових наслідків, передбачених ст.240 КАС України (залишення позову без розгляду), є насамперед наявність визначених ч.1 цієї статті вичерпного переліку умов, зокрема, вказаного у п.3 - у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, КАС України передбачає обов`язок суду при вирішенні справи вирішити усі наявні клопотання, яка надійшли від учасників справи.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.11.2020р. було закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні на 13.01.2021р.

Отже, враховуючи той факт, що клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду надійшло на адресу суду першої інстанції 30.11.2020р. (тобто до початку розгляду справи по суті) - оскаржуване судове рішення є вмотивованим і таким, що ґрунтується на положеннях ст.240 КАС України. Правильне застосування судом 1-ї інстанції згаданих норм права є очевидним та не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Інших об`єктивних доводів на спростування висновків суду першої інстанції скаржником не наведено.

Таким чином, при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст.316 КАС України, суд 2-ї інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.240,241,243,308,315,316,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 09.09.2021р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук