Справа № 200/4304/19-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року справа №200/4304/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Сіваченка І.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 р. у справі № 200/4304/19-а (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про зобов`язання вчинити дії щодо поновлення виплати пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, в якому просить: визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Краматорську Донецької області щодо не виплати ОСОБА_1 пенсії з вересня 2018 року; зобов`язати управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії з виплатою заборгованості з вересня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року за клопотанням позивача проведено заміну неналежного відповідача у справі з Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на належного - Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2018 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , а також виплатити заборгованість з пенсійних виплат з 01.09.2018.

26 травня 2021 року позивач звернувся до суду із заявою про заміну способу виконання рішення суду, просив змінити порядок і спосіб виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.06.2019 року по справі № 200/4304/19 шляхом стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 137563,83 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про зміну способу та порядку виконання рішення у справі.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким змінити спосіб виконання рішення суду. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що станом на теперішній час позивачу невиплачена пенсія за рішенням суду, заборгованість відповідачем не виплачується, та вважає, що ефективним способом захисту та виконання рішення суду є саме шляхом стягнення коштів з державного органу. Апелянт зазначає, що у цьому випадку при заміні способу виконання рішення натягнення не відбувається зміна рішення суду по суті.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року адміністративний позов задоволено частково а саме суд: визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2018 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , а також виплатити заборгованість з пенсійних виплат з 01.09.2018.

На виконання рішення суду Головним управлінням пенсійного фонду України Донецької області поновлено нарахування та виплату пенсію позивачу, проведено з 01 лютого 2020 року за протоколом від 15 січня 2020 року у розмірі 8091,99 грн. Головним управлінням виконано розрахунок суми пенсії позивача за період з 01.09.2018 по 31.01.2020, яка складає 137563,83 грн.

Заява позивача про зміну способу виконання рішення суду у справі обґрунтована тим, що рішення суду, яке набрало законної сили фактично не виконується більше року, оскільки належні позивачу суми не виплачено.

Відмовляючи в задоволені заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції виходив, з того, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 2, 3 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 25.04.2012 року № 11 -рп/2012 визначив, що зміни способу та порядку виконання рішення є однією з процесуальних гарантій захисту та відновлення захищених судом прав та інтересів фізичних і юридичних осіб. Зі змісту та призначення інституту зміни способу та порядку виконання рішення, ухвали, постанови вбачається, що він є ефективним процесуальним засобом, який спрямований на гарантування виконання судового рішення. За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року). Зміни одного способу та порядку виконання судового рішення на інший пов`язані з обов`язковим його виконанням незалежно від того, яким чином це відбувається - добровільно чи примусово, (абзац 1, 3 п. 3 мотивувальної частини рішення).

Отже, зі змісту зазначених правових приписів випливає те, що встановлення способу або порядку виконання рішення суду здійснюється за умови наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

При цьому, зміна на підставі статті 378 КАС України способу чи порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що у даній справі позивач звертаючись з позовом просив суд, зокрема, зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 пенсії з виплатою заборгованості з вересня 2018 року.

Рішенням суд зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , а також виплатити заборгованість з пенсійних виплат з 01.09.2018.

Згідно з частиною 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 4).

Аналіз резолютивної частини рішення суду та наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов`язання, покладені на відповідача цим судовим рішенням, є обраними судом видом захисту порушеного права позивача.

Тобто, суд задовольнив позовні вимоги позивача у повному обсязі, обравши спосіб захисту на якому наполягав позивач

При цьому, позивачем не надано суду жодного належного доказу, який би свідчив про наявність обставин, які ускладнюють виконання судового рішення.

Суд зазначає, що наведені позивачем обставини не мають наслідком саме істотного ускладнення виконання судового рішення або неможливість його виконання.

Заявник фактично просить суд змінити зміст резолютивної частини рішення, що не відповідає змісту резолютивної частини, оскільки права позивача були захищені шляхом зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з пенсії.

При цьому, правомірність рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду підлягає оцінці саме в порядку ст. 383 КАС України.

Таким чином, встановлені судом обставини справи не дають підстав для висновку про неможливість виконання судового рішення, що відповідно до норм КАС України було б підставою для зміни способу і порядку його виконання, оскільки відповідач за рішенням суду яке є обов`язковим зобов`язаний поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , а також виплатити заборгованість з пенсійних виплат з 01.09.2018.

Ураховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що зміна способу і порядку виконання судового рішення на підставі статті 378 КАС України не передбачає зміни обраного судом відповідно до КАС України способу відновлення порушеного права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11.11.2014 № 21-394а14, від 17.02.2015 № 21-622а14, від 24.03.2015 № 21-85а15, від 14.04.2015 № 21-78а15, а також Верховним Судом у постанові від 13.02.2018 у справі № 279/7584/15.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, не позбавлена права подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання такого рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З врахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини у справі, рішення ухвалене із додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовуються, що є підставою для залишення без змін ухвали суду першої інстанції та відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. 308,311,312,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 р. у справі № 200/4304/19-а - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2021 р. у справі № 200/4304/19-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 08 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Сіваченко

Г.М. Міронова