Справа № 120/10797/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

09 вересня 2021 р. Справа № 120/10797/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Літинської районної ради, Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека", Вінницької районної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення суми розрахунку при звільнені, визнання протиправним та скасування пункту рішення,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2021 року до суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 , позивач), до Літинської районної ради (відповідач 1), Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека" (відповідач 2), Вінницької районної ради (відповідач 3), за вимогами якої позивач просить:

- визнати протиправними дій відповідача 1 та зобов`язати його здійснити запис у трудовій книжці про звільнення позивача з посади завідувача Комунальним підприємством Літинської районної ради "Літинська районна аптека" від 10.08.2021 року;

- стягнути з відповідача 2 на користь позивача 50362,83 грн. в якості розрахунку при звільнені та 8457,17 грн. за затримку при звільнені;

- визнати протиправним та скасувати п.3 рішення №226 від 09.08.2021 Вінницької районної ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що згідно рішення Літинської районної ради №75 від 11.03.2011 року він обіймав посаду завідувача КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека", засновником якої є Літинська районна рада. Однак, з 24.12.2020 року Літинська районна рада перебуває в стані припинення. В подальшому, 27.07.2021 року ним на адресу ОСОБА_2 (голова ліквідаційної комісії) було направлено заяву про звільнення за власним бажання із займаної посади. Втім, така заява відповідачем 1 була проігнорована, та до цього часу останній запису у трудовій книжці про його звільнення з посади завідувача КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека" не зробив, передбачених законом розрахунків при звільненні із ним не провів.

Окрім цього, не зважаючи на подану 27.07.2021 року заяву, 19.08.2021 року Вінницькою районною радою було прийнято рішення №226, яким пунктом 3 якого зобов`язано завідувача Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека" Мотельницького С.В. здійснити приймання-передачу вищезазначеного підприємства до сфери управління Літинської селищної ради.

Вважаючи протиправними як дій Літинської районної ради щодо нездійснення запису про звільнення у трудовій книжці та непроведення із ним належних при звільнені розрахунків, так і дії та рішення Вінницької районної ради щодо зобов`язання його здійснити приймання-передачу КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека", ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими матеріалами, вважаю, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначає, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

При цьому пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.01.2019 року у справі №822/160/16, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, адже визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, у яких виник спір. Згідно правової позиції Верховного Суду публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (Постанова Верховного Суду від 04.09.2018 № 826/1934/17).

Зі змісту заявлених у цій справі позовних вимог слідує, що позивач оскаржує дії Літинської районної ради, які стосуються питань, пов`язаних із його звільненням із посади завідувача Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека", здійснення відповідних записів в трудовій книжці та проведення розрахунку при звільнені.

При цьому, визначаючи належність даного спору як публічно-правового, позивач вочевидь керувався лише суб`єктним складом осіб, до яких звернуті позовні вимоги - районної ради, а не власне самого характеру спірних правовідносин.

Однак, суд не погоджується з тим, що даний позов має розглядатись в порядку адміністративного судочинства, а сам спір має публічно - правовий характер, та зазначає наступне.

Із долучених до матеріалів позовної заяви копії Статуту Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека" (пункт 1.1 Статуту) слідує, що вищевказане підприємство є комунальним підприємством, заснованим на спільній власності територіальних громад Літинського району Вінницької області Літинською районною радою відповідно до вимог ст. 140, 142, 143 Конституції України, Законів України «Про місцеве самоврядування», «Про власність», Господарського кодексу України. Підприємство є об`єктом права спільної власності територіальних громад Літинського району Вінницької області, управління яким здійснює Літинська районна рада, далі - Орган управління майном.

Пунктом 6.3. зазначеного Статуту передбачено, що керівник підприємства призначається та звільняється з посади Органом управління майном чи уповноваженим ним органом на підставі укладеного з ним контракту.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Літинської районної ради № 75 від 11.03.2011 позивача ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека" з 11.03.2011 та доручено голові районної ради укласти контракт із ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що з моменту призначення ОСОБА_1 на займану посаду та укладення між ним та Літинською районною радою контракту, між сторонами виникли трудові відносини, охоплені умовами такого контракту. Тобто, заявлені у цій справі позовні вимоги до Літинської районної ради, Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека" стосуються обставин щодо процедурних питань пов`язаних із припиненням позивачем трудових відносин та його звільнення з посади завідувача комунальним підприємством, що врегульовано нормами трудового законодавства та положеннями контракту, а не процедурою проходження позивачем публічної служби.

Для набуття спором ознак публічно-правового в контексті статті 19 КАС України спірні правовідносини мають безпосередньо випливати з перебування особи на посаді, яка віднесена до публічної служби та здійснення нею службової діяльності.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон N 889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з пунктом 15 частини третьої статті 3 Закону N 889-VIII дiя цього Закону не поширюється на працівників державних підприємств, установ, організацій, інших суб`єктів господарювання державної форми власності, а також навчальних закладів, заснованих державними органами.

Як зазначено у висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 27 лютого 2019 року (справа N 815/6096/17 (К/9901/49528/18), спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Разом з цим, до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ та інше. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

В даному випадку суд враховує, що позивач перебував у трудових відносинах із Літинською районною радою не як державний чи інший службовець у відносинах публічної служби, а як працівник за трудовим договором - контрактом, та займана ним посада - завідувач КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека" не відноситься до посад пов`язаних із проходженням публічної служби в розумінні статті 19 КАС України.

Тобто, у даному випадку Літинська районна рада у межах спірних правовідносин пов`язаних із проходженням кар`єри позивача виступала не як суб`єкт владних повноважень, а виключно як роботодавець.

Отже, враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що даний спір виник із трудових відносин, не пов`язаних із проходженням позивачем публічної служби, а тому є приватноправовим незалежно від участі у ньому суб`єктів публічного права.

Суд зазначає, що подібні спори з приводу трудових відносин між керівниками комунальних підприємств/закладів та органами місцевого самоврядування розглядаються у порядку цивільного судочинства, про що свідчить правові позиції, які викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 520/6612/17, від 27.03.2019 року у справі № 814/2514/17, від 30.01.2019 у справі № 569/5553/17, від 23.01.2019, в постановах Верховного Суду від 16.12.2020 N 263/6102/17, від 12.03.2020 № 241/1970/16-ц, від 21.04.2021 N 758/838/17 та інші, висновки яких згідно частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування судом.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду із позовом з метою захисту свого порушеного права, пов`язаного із перебуванням на посаді завідувача КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека", трудова діяльність на якій не пов`язана з проходженням публічної служби, та відповідачі у межах цих відносин діють як роботодавці, а не суб`єкти владних повноважень, тому розгляд даного спору має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Щодо іншої позовної вимоги позивача про визнання протиправним пункту 3 рішення Вінницької районної ради №226 від 19.08.2021 року, то суд також вважає, що спір у цій частині не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так, як вбачається із копії рішення Вінницької районної ради № 226 від 19.08.2021, районна рада вирішила: передати до сфери управління Літинської селищної ради Комунальне підприємство Літинської районної ради "Літинська районна аптека" (пункт 1 рішення); Літинській районній раді вийти зі складу засновників Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека" (пункт 2 рішення); зобов`язати керівника КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека" Мотельницького С.В. забезпечити приймання-передачу підприємства, зазначеного у пункті 1 цього рішення, згідно з чинним законодавством України, зокрема, підготувати акт прийому-передачі основних засобів, активів та зобов`язань, що знаходяться на балансі підприємства та в місячний термін після його затвердження, один примірник акта надати виконавчому апарату Вінницької районної ради (пункт 3 рішення).

Суд вкотре наголошує, що згідно статуту Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека", останнє є комунальним підприємством, управління яким здійснює Літинська районна рада, як Орган управління майном.

В той же час згідно рішення 2 сесії 8 скликання районної ради від 22.12.2020 року №40 «Про початок реорганізації Літинської районної ради шляхом приєднання до Вінницької районної ради» зі змінами, Вінницька районна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Літинської районної ради.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначення і звільнення їх керівників, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України "Про культуру".

Як зазначено у частинах 4 та 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Тобто, до компетенції районної ради належить здійснення розпорядчих функцій та прийняття рішень, зокрема, щодо питань пов`язаних як із діяльністю створених ним комунальних підприємств, так і управління їхнім майном.

Таким чином, Вінницька районна рада приймаючи на своїй сесії рішення № 226 від 19.08.2021, яке вцілому стосується передачі КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека" у комунальну власність Літинської територіальної громади діяла як засновник та власник корпоративних прав підприємства комунальної форми власності.

Отже, суд вважає, що Вінницька районна рада у спірних правовідносинах діяла не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник (власник) юридичної особи (Комунального підприємства Літинської районної ради "Літинська районна аптека"), а тому оспорюване рішення в цьому випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішенням власника корпоративних прав (засновника), комунальної установи, необхідним для здійснення відповідних організаційних та реєстраційних дій щодо передачі такої установи до сфери управління іншої особи.

Аналогічні висновки у подібних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 813/1232/18 за позовом про визнання протиправним і скасування рішення Сокальської районної ради Львівської області про створення комунальної установи. Визначаючи юрисдикцію спору у цій справі Велика Палата Верховного Суду, зазначила, зокрема, що районна рада, розпоряджаючись майном територіальної громади, реалізовувала організаційно-господарську діяльність, а тому оспорювані рішення в цьому випадку не є рішеннями суб`єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а є рішеннями власника (засновника), якими такий власник (засновник) реалізує своє право на створення комунальної установи.

Також, у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними у розумінні пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України, і мають розглядатися за правилами ГПК України.

Більше того, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 260/91/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від власного правового висновку щодо юрисдикційної належності спорів про оскарження рішень міської ради як власника корпоративних прав (засновника) комунальної установи про створення, реорганізацію чи припинення діяльності такої установи, визначивши, що такі спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Виходячи із вищевикладене суд доходить висновку, що рішення Вінницької районної ради № 226 від 19.08.2021 як в цілому так і оскаржуваний позивачем пункт 3 цього рішення, прийнято в межах повноважень Вінницької районної ради та є розпорядчим документом щодо власності територіальної громади, який передбачає індивідуалізовані приписи щодо передачі КП Літинської районної ради "Літинська районна аптека" до сфери управління іншого органу - Літинської селищної ради, тому спір щодо такого рішення не є публічно-правовим та має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, встановлені судом у ході вивчення матеріалів позову обставини унеможливлюють розгляд справи у порядку адміністративного судочинства у зв`язку з чим у відкритті провадження в адміністративній справі належить відмовити.

За приписами частин 2 та 6 статті 170 КАС України про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви. У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких обставин суд роз`яснює позивачу, що заявлені у цій справі позовні вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного (господарського) судочинства.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 19, 170, 256 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Літинської районної ради, Комунального підприємства Літинської районної ради «Літинська районна аптека», Вінницької районної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, стягнення суми розрахунку при звільнені, визнання протиправним та скасування пункту рішення.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович