Справа № 160/8301/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2021-08-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2021 року Справа № 160/8301/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
25 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати мені індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.11.2018 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 21.06.2014 по 01.03.2018 роки відповідно до Порядку №1078, з урахуванням базового місяця січень 2008 року;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 14.11.2018 роки відповідно до Порядку №1078, з урахуванням базового місяця березень 2018 року.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що він проходив службу на посаді командира відділення енергозабезпечення взводу енергетичного забезпечення центру прив`язки вузла зв`язку військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №65-РС від 14.11.2018 року позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом "к" (укладено контракт на строк до закінчення особливого періоду або до рішення про демобілізацію та вислужили не менше 18 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пунктом 2 частиною 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Однак, при звільненні позивача з військової служби відповідачем не було здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення починаючи з 01.01.2016 року по 14.11.2018 року.
У зв`язку з чим позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про надання довідки про нарахування та виплату індексацію за період з 01.01.2016 року по 14.11.2018 року. Однак, листом військової частини НОМЕР_1 позивача повідомлено, що індексація грошового забезпечення за вказаний період не здійснювалась у зв`язку із збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців, що суперечить пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року.
Позивач вважає дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті індексації за період 01.01.2016 року по 14.11.2018 року, протиправною, у зв`язку з чим і звернувся до суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Відповідно до статті 51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ здійснюють фактичні видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункту 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.
Так, відповідно до пункту 7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року №248/3/9/1/2, у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (зі змінами), індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення.
З позовних вимог ОСОБА_1 не зрозуміло, у зв`язку з якою подією вказано подію/дату 21 червня 2014 року. Представник відповідача припускає, що можливо це помилка, так як згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.10.2013 року №222 ОСОБА_1 призначений на військову службу за контрактом з 10 жовтня 2013 року.
Індексацію доходів військовослужбовців частини з 10 жовтня 2013 року до грудня 2015 року виплачували згідно постанови Кабінету Міністрів України №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», фінансування зазначеної виплати здійснювалось у 2013-2015 роках. На даний час роздавальні відомості з нарахування індексації у зв`язку із закінченням терміну зберігання та проведення аудиту фінансово-господарської діяльності за цей період знищено встановленим порядком. Але підстав у позивача вважати, що індексація за цей період не виплачувалась, не має.
Міністром оборони України було підвищено розмір щомісячної премії військовослужбовцям у грудні 2015 року таким чином, що збільшення грошового забезпечення перевищило суму індексації, яку було б виплачено.
Згідно нарахування грошового забезпечення дохід ОСОБА_1 зріс з 3539,20 грн. до 9163,20 гри., збільшення дорівнює 5624,00 грн., отже застосування січня 2008 року у якості базового місяця для обчислення індексації безпідставно.
Згідно пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12, 13 та 14, що призвело до підвищення грошового забезпечення військовослужбовців, а місяць підвищення посадових окладів являється базовим.
Право на індексацію доходів військовослужбовці набули в грудні 2018 року.
Нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 14.11.2018 року проводилось відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, а право на виплату на дату звільнення останній не набув, а отже вимоги щодо нарахування та виплати позивачеві суми індексації за період з 01.03.2018 по 14.11.2020 року є безпідставними.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2018 року №245 позивача було звільнено у запас з військової служби та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а також всіх видів забезпечення.
Звільнення позивача з військової служби відбулося у повній відповідності до вимог чинного законодавства України. Наказ про своє звільнення позивачем не оскаржувався.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є учасником бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_3 від 20 травня 2015 року).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10 жовтня 2013 року №222 ОСОБА_1 призначений на військову службу за контрактом з 10 жовтня 2013 року, за посадою: водія-електрика центру канальноутворювальних систем польового вузла зв`язку.
Довідкою військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2021 року за №770 визначено, що позивач дійсно з 10.10.2013 по 14.11.2018 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №65-РС від 14.11.2018 року позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом "к" (укладено контракт на строк до закінчення особливого періоду або до рішення про демобілізацію та вислужили не менше 18 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пунктом 2 частиною 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №245 від 14 листопада 2018 року сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира відділення енергозабезпечення взводу енергетичного забезпечення центру прив`язки польового вузла зв`язку звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №65-РС від 14.11.2018 року з військової служби у запас за підпунктом "к" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
З 14 листопада 2018 року позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлений для зарахування на військовий облік до Новомосковського ОМВК Дніпропетровської області.
Вислуга років у Збройних Силах України на день виключення зі списків частини становить: календарна - 5 років 7 місяців 4 дні.
Зокрема, з позивачем здійснено остаточний розрахунок відповідно до наказу №245 від 14 листопада 2018 року із виплатою всіх видів грошового забезпечення.
Однак, станом на день прийняття наказу про звільнення позивача, на його думку, з ним не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення.
У зв`язку з цим 04 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 21.06.2014 по дату звільнення 14.11.2018 року.
Однак, листом військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2021 року №316 позивача повідомлено про те, що індексацію доходів військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 з 10 жовтня 2013 року до грудня 2015 року виплачували згідно Постанови Кабінету Міністрів України №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», фінансування зазначеної виплати здійснювалось у 2013-2015 роках. А нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з 2016 року не здійснювали у зв`язку із збільшенням грошового забезпечення військовослужбовців, що суперечить пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року
Позивач вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації його грошового забезпечення з 01.01.2016 р. по дату звільнення 14.11.2018 року, у зв`язку з чим і звернувся до суду із позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Так, частинами 1-4 ст.9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до абзацу 2 ч.3 ст.9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 №1282-ХІІ Про індексацію грошових доходів населення.
Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
У разі виникнення обставин, передбачених ст.4 Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до пункту 1.1 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. До 01.01.2016 року поріг індексації встановлювався в розмірі 101 відсоток (внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 рок №77).
Пунктом 5 Порядку №1078 (редакції від 15.12.2015 року, вступив в дію з 01 грудня 2015 року) визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Також пунктом 5 Порядку №1078 в редакції від 15.12.2015 року встановлено, що місяцем з якого починається нарахування індексації грошового забезпечення є місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (далі - базовий місяць). Відповідно до абзацу 2 пункту 5 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених тарифних ставок.
Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 01 січня 2008 року.
Пунктом 14 Порядку №1078 визначено, що єдиним органом, який має право надавати роз`яснення щодо порядку нарахування індексації грошових доходів населення є Міністерство соціальної політики України.
Відповідно до абзацу 3 п.1.1. Порядку №1078 індекс споживчих цін обчислюється Державною службою статистики України і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до абзацу 5 п.1.1. Порядку №1078 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. До 01.01.2016 року поріг індексації становив 101%, з 01.01.2016 року поріг індексації став 103%.
Відповідно до абзацу 4 п.1.1. Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком.
В додатку 1 до Порядку №1078 наводиться метод розрахунку величини приросту індексу споживчих цін.
Відповідно до п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Так як грошове забезпечення позивача більше прожиткового мінімуму, то індексація проводиться в межах прожиткового мінімуму.
Відповідно до абзацу 5 п.4 Порядку №1078 сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
З огляду на вищевикладене, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Також, суд зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Посилання відповідача як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, на положення ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік є необґрунтованими.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №825/874/17.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що оскільки індексація грошових доходів позивача передбачена нормами законодавства та відповідачем така індексація не нарахована та не виплачена, отже відмова відповідача у проведенні таких дій з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів, є протиправною.
Щодо позовних вимог в частині, що стосується застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року та березень 2018 року, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та в матеріалах справи міститься довідка військової частини НОМЕР_1 від 15 червня 2021 року, яка підтверджує, що позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення у оскаржувані періоди, крім того, в довідці відповідача не вбачається, який місяць визначений як базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення позивача.
Відповідно до статті 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що визначення базового місяця належить до виключної компетентності відповідача і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації та здійснення його розрахунку, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
У свою чергу, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20- рп/2004, від 09.07.2007 №6- рп/2007).
У рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Також, необхідно зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги (пункт 2.2), працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців (пункт 2.3).
Суд вважає, що відповідач не довів правомірності своїх дій, натомість позивачем частково доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , шляхом визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.11.2018 року.
Зважаючи на протиправність дій з боку відповідача суд також вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за оскаржуваний період з 01.01.2016 по 14.11.2018 року відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України).
У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасник бойових дій, розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 14.11.2018 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 14.11.2018 року відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник