Справа № 640/20718/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ НП у м. Києві) про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання ГУ НП у м. Києві обґрунтованої відповіді на звернення по «Спецлінії 102» 27.05.2020 року у встановлений законом строк;

- зобов`язання ГУ НП у м. Києві розглянути звернення ОСОБА_1 по «Спецлінії 102» від 27.05.2020 року до ГУ НП у м. Києві про протиправну бездіяльність працівників поліції та надати обґрунтовану відповідь.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.04.2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що звернення по «Спецлінії 102» не є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян», положеннями чинного законодавства не встановлено обов`язку органів Національної поліції надавати обґрунтовану відповідь на заяви, що надійшли по «Спецлінії 102», а відтак, якщо ОСОБА_1 вважає свої права порушеними у зв`язку з нереагуванням на його звернення, то він вправі подати скаргу у порядку, визначеному чинним законодавством, або звернутися до суду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано відповідність поданого звернення по «Спецлінії 102» вимогам Закону України «Про звернення громадян», що тягне за собою виникнення у ГУ НП у м. Києві обов`язку з надання відповіді на нього. Крім того, зазначає, що положення Закону України «Про звернення громадян» не поширюються на порядок розгляд заяв про адміністративне правопорушення, підзаконні акти не повинні йому суперечити, у посилання суду на відсутність доказів звернення Позивача до Відповідача із заявою щодо отримання інформації щодо реагування на його заяву по «Спецлінії 102» є безпідставними, позаяк відповідні обставини неможливо встановити без опитування ОСОБА_1 .

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, за наслідками розгляду запиту Мельничука від 06.08.2020 року №50-зі ГУ НП в м. Києві надіслало Позивачу лист від 07.08.2020 року №БО-зі/125/12/01-2020, в якому зазначено, що у базі даних Інформаційного порталу Національної поліції України зафіксовано наступне повідомлення: час прийому дзвінка - 27.05.2020 року 15:20:11; зміст інформації - триває незаконна торгівля продуктами харчування між Сільпо та АТБ на тротуарі з мікроавтобуса НОМЕР_1 , скаржиться, що вже неодноразово повідомляв, поліція не реагує, просить відреагувати; факт (ЄО) - фабула - 27.05.2020 року о 15:20 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 27.05.2020 року о 15:19 за адресою: Оболонський район, м. Київ, проспект Мінський, б. 4 торгівля продуктами між Сільпо та АТБ на тротуарі, заявник: тел. ; орган - Оболонське управління поліції ГУ НП в м. Києві, №28601; рішення (вид) - матеріали спис. в справу (а.с. 2).

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон), ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.02.2018 року №111 (далі - Інструкція №111), Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 року №100 (далі - Порядок №100), Порядку розгляду звернень та організації особистого прийому громадян в органах підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.11.2017 року №930 (далі - Порядок №930), суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки повідомлення по «Спецлінії 102» не належить до звернень громадян у розумінні Закону, у той час як Позивач не позбавлений права звернутися за захистом своїх прав у порядку Закону, Порядку №930 чи до суду.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Приписи ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції про те, що за наслідками розгляду повідомлення ОСОБА_1 , яке надійшло до ГУ НП у м. Києві по «Спецлінії 102», у Відповідача не виникло обов`язку із розгляду такого повідомлення у порядку Закону України «Про звернення громадян», оскільки вказана лінія не призначена для отримання таких звернень, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до абз. 1 п. 3 розд. IІІ Порядку №100 заяви і повідомлення про інші події, що надійшли до чергової служби центрального органу управління поліцією, головних управлінь Національної поліції та їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень) поліції, у яких немає відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, уповноважена службова особа після реєстрації в ІТС ІПНП (журналі ЄО) невідкладно, але не пізніше 24 годин передає керівнику відповідного органу (підрозділу) поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Тобто, у випадку встановлення у заяві чи повідомленні відсутності відомостей, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, зміст останньої доповідається начальникові органу поліції або особі, яка виконує його обов`язки, для розгляду та прийняття рішення згідно із Законом України «Про звернення громадян» або Кодексом України про адміністративні правопорушення.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що Інструкція №111, на яку посилався суд першої інстанції, встановлює порядок реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події (далі - правопорушення або події), а також оперативного інформування в центральному органі управління поліції, міжрегіональних територіальних органах Національної поліції України, територіальних органах поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві (далі - ГУНП), їх територіальних (відокремлених) підрозділах (далі - ТВП).

Відповідно до пп. 14 п. 10 розд. ІІІ Інструкції №111 до обов`язків працівника підрозділу « 102» належить, зокрема, невідкладно доповідати старшому чергової зміни про надходження скарг громадян на дії/бездіяльність працівників поліції, порушення їх прав і свобод, повторних звернень щодо неналежної організації реагування працівниками поліції на повідомлення, проставляючи відповідні відмітки в системі ІПНП.

Підпунктом 10 пункту 13 розділу ІІІ Інструкції №111 серед обов`язків диспетчера закріплено, що у разі надходження заяви чи повідомлення, яке за ознаками є повторним і не є скаргою на дії чи бездіяльність працівників поліції та не відрізняється за змістом від попереднього, приєднувати його до раніше зареєстрованого.

Крім того, до обов`язків старшого зміни диспетчерів належить інформування оперативного чергового ГУНП про надходження скарг громадян на дії/бездіяльність працівників поліції, порушення їх прав і свобод, повторних звернень щодо неналежної організації реагування поліцейських на правопорушення або події та вживати заходів щодо усунення наявних недоліків (пп. 6 п. 14 розд. ІІІ Інструкції №111).

Отже, цією Інструкцією регламентовано питання порядку отримання відповідних заяв і повідомлень за допомогою, зокрема, спеціальної лінії « 102», у складі яких можуть бути також і скарги громадян на дії/бездіяльність працівників поліції або щодо неналежної організації реагування поліцейських на правопорушення або події. Водночас, як було підкреслено вище, саме Порядком №100 визначено алгоритм дій органів Національної поліції України у випадку встановлення відсутності у заяві чи повідомленні ознак кримінального правопорушення. Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що звернення особи по «Спецлінії 102» не може бути розглянуто органами Національної поліції України у порядку, зокрема, Закону України «Про звернення громадян».

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення ОСОБА_1 від 27.05.2020 року по «Спецлінії 102» було наступного змісту: «Триває незаконна торгівля продуктами харчування між Сільпо та АТБ на тротуарі з мікроавтобуса НОМЕР_1 . Скаржиться, що вже неодноразово повідомляв, поліція не реагує. Просить відреагувати». При цьому результатом реагування на таке повідомлення ГУ НП у м. Києві визначено: «матерал спис. в справу».

У свою чергу, судова колегія зауважує, що, як було зазначено вище, заява чи повідомлення приєднується до раніше зареєстрованого виключно у випадку, якщо вона чи воно за своїми ознаками є повторною (повторним) і не є скаргою на дії чи бездіяльність працівників поліції та не відрізняється за змістом від попереднього. Натомість, аналіз змісту повідомлення ОСОБА_1 від 27.05.2020 року свідчить, що останнє складається із повідомлення про правопорушення та скарги на неналежне реагування органами Національної поліції України на попередні звернення особи.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що повідомлення ОСОБА_1 в частині, що стосується скарги на неналежне реагування на попередні звернення, мало б бути розглянуто ГУ НП у м. Києві за правилами, визначеними Законом України «Про звернення громадян», як це прямо передбачено абз. 1 п. 3 розд. IІІ Порядку №100, що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище бездіяльність ГУ НП у м. Києві щодо незабезпечення розгляду звернення ОСОБА_1 , яке надійшло до органів поліції по «Спецлінії 102», у порядку Закону України «Про звернення громадян», судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити повністю, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 квітня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо ненадання ОСОБА_1 в установлений законом строк обґрунтованої відповіді на звернення по «Спецлінії 102» від 27 травня 2020 року про протиправну бездіяльність працівників поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) розглянути звернення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) по «Спецлінії 102» від 27 травня 2020 року про протиправну бездіяльність працівників поліції та надати обґрунтовану відповідь.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено «08» вересня 2021 року.