Справа № 120/8665/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 вересня 2021 р. Справа № 120/8665/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач), в якій просив:

- визнати неправомірною відмову у призначенні пенсії по інвалідності, викладену у рішенні від 29.03.2021 №040;

- зарахувати періоди трудової діяльності позивача згідно записів у трудовій книжці, а саме з 01.01.1990 по 30.03.1993 згідно запису №4, з 10.03.1995 по 31.05.1995 згідно записів №9-10;

- зарахувати до стажу роботи позивача період навчання з 1983 по 1988 згідно диплому серії НОМЕР_1 від 27.04.1988;

- зобов`язати призначити і виплачувати пенсію по інвалідності з 25.03.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що у зв`язку з встановленням інвалідності та наявністю необхідного стажу, 25.03.2021 він звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії. Разом з тим, рішенням від 29.03.2021 №40 відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою від 05.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано у відповідача матеріали пенсійної справи позивача.

20.08.2021 представником відповідача подано до суду відзив. Так, представник ГУ ПФУ у Вінницькій області заперечив проти заявленого позову та вказав про наступне.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону №1058, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю II групи, які досягли віку 52 років до 55 років включно - 13 років.

Згідно наданих документів загальний стаж позивача становить 10 років 3 місяці 23 дні, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

При цьому, до загального стажу не зараховано наступні періоди трудової діяльності позивача згідно записів у трудовій книжці, з огляду на їх внесення з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993:

- 01.11.1990 згідно записів №4, з огляду на наявні дописи іншим чорнилом в номері наказу на прийняття на роботу та даті його видачі;

- 10.03.1995 по 31.05.1995 згідно записів №9-10. З огляду на наявні дописи іншим чорнилом в даті наказу про прийняття на роботу.

ОСОБА_1 надав посвідчення до медалі «за відвагу». Проте, взяти даний документ до уваги неможливо, з огляду на невідповідність російського варіанту орфографії написання прізвища власника документу - ОСОБА_2 , паспортними даними позивача - " ОСОБА_3 ".

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні будь-які відомості про страховий стаж та заробітну плату.

Крім того, Головним управлінням не зараховано період навчання з 1983 по 1988, оскільки з трудової книжки прослідковується з 09.05.1983 служба в рядах Радянської армії, що унеможливлює перебування на денній формі навчання в ВНЗ.

Враховуючи вище вказане, Головне управління рішенням №40 від 29.03.2021 відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Водночас дата постановлення рішення у цій справі обумовлена перебуванням головуючого суді у відпустці в період часу з 16.08.2021 по 08.09.2021.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 01.06.1988, позивач з 09.05.1983 по 11.05.1983 проходив військову службу в Радянській армії, з 01.11.1990 по 13.02.1995 працював на ПМ "Вінницямоноліт" (31.03.1993 перейменовано в фірму "Вінницямоноліт"), з 10.03.1995 по 31.05.1995 працював на виробничо-комерційному приватному підприємстві "Водолій".

Згідно відомостей диплому НОМЕР_1 від 27.04.1988 позивач з 1983 по 1988 роки навчався в Буда-Кошелівському совхоз технікумі.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії №641872 від 03.08.2020 позивачеві з 10.07.2020 встановлено ІІ групу інвалідності до 01.09.2021.

25.03.2021 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 29.03.2021 №40 відмовлено позивачеві у призначенні пенсії по інвалідності відповідно норм ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Серед іншого вказано, що на призначення пенсії по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією мають особи з інвалідністю II групи, які досягли віку 52 років до 55 років включно - 13 років. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні будь-які відомості про страховий стаж та заробітну плату.

При цьому, до загального стажу не зараховано наступні періоди трудової діяльності позивача згідно записів у трудовій книжці, з огляду на їх внесення з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993:

- 01.11.1990 згідно записів №4, з огляду на наявні дописи іншим чорнилом в номері наказу на прийняття на роботу та даті його видачі;

- 10.03.1995 по 31.05.1995 згідно записів №9-10. З огляду на наявні дописи іншим чорнилом в даті наказу про прийняття на роботу.

ОСОБА_1 надав посвідчення до медалі «за відвагу». Проте, взяти даний документ до уваги неможливо, з огляду на невідповідність російського варіанту орфографії написання прізвища власника документу - ОСОБА_2 , паспортним даним позивача - " ОСОБА_3 ".

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу відсутні будь-які відомості про страховий стаж та заробітну плату.

Не погоджуючись з вказаним рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058).

Статтею 1 Закону №1058 передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне забезпечення за віком, по інвалідності, в зв`язку з втратою годувальника та інших випадках, передбачених Законом.

Відповідно до частини першої статті 32 ЗУ №1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ групи від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Так, пенсійний фонд у спірному рішенні вказав, що загальний стаж заявника становить 10 років 3 місяці 23 дні, що недостатньо для призначення пенсії по інвалідності.

Спірним в межах даного позову є питання щодо не зарахування пенсійним органом періодів трудової діяльності позивача згідно записів у трудовій книжці, а саме з 01.01.1990 по 30.03.1993 згідно запису №4, з 10.03.1995 по 31.05.1995 згідно записів №9-10; періоду навчання з 1983 по 1988 згідно диплому серії НОМЕР_1 від 27.04.1988.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із абзацом 1 частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як передбачено частинами другою та третьою статті 24 Закону №1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до положень статті 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку№637).

Аналізуючи нормативно-правові акти України, які регулюють умови пенсійного забезпечення, суд наголошує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальнім по відношенню до Закону №1788-XII, мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка (стаття 62 Закону №1788-XII).

При цьому суд звертає увагу на те, що положеннями Закону №1058 визначено, що підставою для призначення пенсії визначено виключно наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд враховує також те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є, на переконання суду, виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а.

Так, відповідачем у спірному рішенні від 29.03.2021 не враховано певні періоди роботи позивача з огляду на їх внесення з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України. Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993, зокрема з 01.11.1990 згідно записів №4, з огляду на наявні дописи іншим чорнилом в номері наказу на прийняття на роботу та даті його видачі; з 10.03.1995 по 31.05.1995 згідно записів №9-10 з огляду на наявні дописи іншим чорнилом в даті наказу про прийняття на роботу.

Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 , згідно записів якої, серед іншого наявний запис №4 про прийом на посаду з 01.11.1990 наказ №7-К трактористом МП "Вінницямоноліт". вказане підприємство згідно запису №5 31.03.1993 перейменоване на фірму "Вінницямоноліт".

Крім того, згідно записів №9-10 трудової книжки позивача, останній з 10.03.1995 по 31.05.1995 працював у виробничо-комерційному приватному малому підприємстві "Водолій" (наказ №8 від 15.03.1995, №17 від 31.05.1995).

В свою чергу, порядок ведення трудових книжок законодавчо визначений. Так, постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 було затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла в період заповнення трудової книжки позивача.

На даний час порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що в силу наведених вище норм, необхідність підтверджувати трудовий стаж іншими, ніж трудова книжка, документами, виникає лише у разі якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Згідно з п.2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Суд вважає, що недосконалість заповнення трудової книжки позивача, не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування такого періоду до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежній якості записів у трудовій книжці немає, а тому зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії, що також спростовує доводи відповідача в цій частині.

Щодо посилання відповідача на те, що записи у трудовій книжці позивача зроблені іншою пастою чи чорнилом, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та слугувало підставою для не зарахування до стажу позивача відповідного періоду роботи, суд дійшов висновку, що такий висновок відповідача є безпідставним, оскільки посадові особи відповідача не є фахівцями в галузі почеркознавчих досліджень та не можуть кваліфіковано встановлювати тотожність чи ідентичність почерків, способу вчинення записів та предметів, якими ці записи нанесені. Клопотань про призначення відповідної експертизи відповідачем не заявлялося.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 15.07.2020 у справі № 127/13762/17 (адміністративне провадження № К/9901/2935/17).

Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не заперечувалася достовірність записів у трудовій книжці позивача, а судом не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Жодних інших доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не представив.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточність записів не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Щодо позиції позивача про неврахування відповідачем періоду навчання з 1983 по 1988 згідно даних диплому серії НОМЕР_1 від 27.04.1988, суд вказує про наступне.

Згідно відомостей диплому НОМЕР_1 від 27.04.1988 позивач з 1983 по 1988 роки навчався в Буда-Кошелівському совхоз технікумі.

Разом з тим, трудова книжка ОСОБА_1 містить запис про проходження останнім військової служби в Радянській армії з 09.05.1983 по 11.05.1995.

У поданому відзиві відповідач ставить під сумнів можливість зарахування періоду навчання позивача з 1983 по 1988, оскільки з трудової книжки прослідковується з 09.05.1983 - служба в рядах Радянської армії, що унеможливлює перебування на денній формі навчання в ВНЗ.

Матеріали справи містять довідку Буда-Кошельовського державного аграрного-технічного коледжу від 12.08.2021 № 44, згідно відомостей якої ОСОБА_1 зарахований на 2 курс денного навчання 01.09.1982, 20.04.1983 відрахований у зв`язку з службою в армії, 19.02.1986 поновлений на денну форму навчання, з 27.04.1988 відрахований з числа студентів, як такий що виконав навчальний план.

Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

З урахуванням наведеного суд вважає, що оскільки дипломом позивача НОМЕР_1 від 27.04.1988 та довідкою Буда-Кошельовського державного аграрного-технічного коледжу від 12.08.2021 № 44 підтверджено періоди навчання позивача з 01.09.1982 по 20.04.1983, з 19.02.1986 по 27.04.1988, то до стажу роботи останнього підлягають зарахуванню вказані періоди.

За наведених вище обставин не зарахування відповідачем страхового стажу позивача із тих мотивів, які викладені в оскаржуваному рішенні від 29.03.2021 №40, не можна вважати обґрунтованим.

Отже, позовні вимоги в частині зарахування страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_1 періодів з 01.11.1990 по 30.03.1993, з 10.03.1995 по 31.05.1995, з 1983 по 1988 підлягають задоволенню частково, у спосіб зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періодів з 01.11.1990 по 30.03.1993, з 10.03.1995 по 31.05.1995, з 01.09.1982 по 20.04.1983, з 19.02.1986 по 27.04.1988.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні "Суханов та Ільченко проти України" (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати "майном" у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 35).

У справі "Трегубенко проти України" (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар" (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

У відповідності до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

З огляду на викладене суд вважає необхідним вийти за межі пред`явлених позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача у спірних публічно-правових відносинах скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 29.03.2021 №40.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності, суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 32 ЗУ №1058 особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією для осіб з інвалідністю ІІ групи від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У зв`язку із тим, що зарахування періодів роботи позивача із 01.11.1990 по 30.03.1993, з 10.03.1995 по 31.05.1995, з 01.09.1982 по 20.04.1983, з 19.02.1986 по 27.04.1988 дає позивачу необхідний стаж для призначення пенсії по інвалідності , суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 25.03.2021.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 29.03.2021 №40 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи 01.11.1990 по 30.03.1993, з 10.03.1995 по 31.05.1995, з 01.09.1982 по 20.04.1983, з 19.02.1986 по 27.04.1988 з урахуванням правових висновків суду у даній справі та призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 25.03.2021.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.09.2021

Суддя Томчук Андрій Валерійович