Справа № 440/7005/21
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/7005/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /далі - позивач, ОСОБА_1 / звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) /далі відповідач/ про стягнення з Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку за весь час затримки з дня винесення судового рішення (30 квітня 2020 року) по день фактичної виплати (21 травня 2021 року) в сумі 189918,96 грн із подальшим відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів /а.с. 1-6/.

Позов обґрунтований тим, що при звільненні позивача з державної служби 26 грудня 2019 року відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу вихідну допомогу та її виплату проведено лише 21 травня 2021 року. Таким чином, відповідно до положень статті 117 Кодексу законів про працю України позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки з дня винесення судового рішення у справі № 440/1613/20 (30 квітня 2020 року) по день фактичної виплати (21 травня 2021 року) в сумі 189918,96 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, а також вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 83-92/ зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі № 440/1613/20 стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в сумі 15466, 89 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення даного рішення в сумі 61867,54 грн. Таким чином, позивачу вже виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та розмір такого середнього заробітку в рази перевищує суму недоплаченої вихідної допомоги. Крім того, наявні підстави для пропорційного зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У відповіді на відзив /а.с.124-130/ позивач зазначила про безпідставність доводів відповідача та наявність у неї права на виплату відшкодування за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку за весь час затримки з дня винесення судового рішення (30 квітня 2020 року) по день фактичної виплати (21 травня 2021 року) в сумі 189918,96 грн.

Правом на подання заперечень відповідач не скористався.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Наказом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №1785/к від 23 грудня 2019 року "Про звільнення працівників" у зв`язку з ліквідацією ГТУЮ у Полтавській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року №870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції", наказу Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року №3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України", пункту першої статті 40 Кодексу законів про працю України, пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1-1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника відділу організаційної роботи, документування та контролю ГТУЮ у Полтавській області 26 грудня 2019 року у зв`язку з ліквідацією, з припиненням державної служби. Відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки" наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 16 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 18 червня 2019 року по 26 грудня 2019 року та 15 календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за стаж проходження державної служби понад 22 роки за 2019 рік /а.с. 113/.

Відповідно до розрахункового листа за грудень 2019 року /а.с. 114/ Головним територіальним управлінням юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 нараховано до виплати заробітну плату (оклад, надбавка за ранг, індексація, надбавка ДС, надбавка за вислугу років, премія) та компенсацію за невикористані дні відпустки на загальну суму 24479,82 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі №440/1613/20, що набрало законної сили 28 січня 2021 року /а.с. 29-31/, позов ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги задоволено частково: стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 15466 грн 89 коп; стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення даного рішення у розмірі 61867 грн 54 коп, а в решті позову відмовлено.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі №440/1613/20 /а.с.18-20/ замінено боржника у виконавчому листі, виданому Полтавським окружним адміністративним судом 17 лютого 2021 року у справі №440/1613/20 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Полтавській на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 15466 грн 89 коп, на його правонаступника в особі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Герасима Кондратьєва, 28, м. Суми, 40003, ), а також замінено боржника у виконавчому листі, виданому Полтавським окружним адміністративним судом 17 лютого 2021 року у справі №440/1613/20 про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Соборності, 45, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення даного рішення у розмірі 61 867 (шістдесят одна тисяча вісімсот шістдесят сім) грн 54 коп, на його правонаступника в особі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Герасима Кондратьєва, 28, м. Суми, 40003, ).

21 травня 2021 року на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано суму вихідної допомоги згідно виконавчого листа - 12450,85 грн та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - 49803,37 грн, що підтверджується випискою по рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 від 29 травня 2021 року /а.с.21/.

Вважаючи, що наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за весь час затримки з дня винесення судового рішення (30 квітня 2020 року) по день фактичної виплати (21 травня 2021 року) в сумі 189918,96 грн, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, які мають значення для правильного вирішення цього спору, суд виходить з наступного.

Згідно з правовою позицією, висловленою колегією суддів Верховного Суду України у постанові від 17 лютого 2015 року (справа № 21-8а15), за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства (зокрема, Законом України "Про державну службу") не врегульовано порядок виплати державним службовцям середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать до виплати. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Оскільки з матеріалів справи судом встановлено та учасниками справи визнано, що позивача звільнено з державної служби з 26 грудня 2019 року та при звільненні не проведено виплату вихідної допомоги в сумі 15466,89 грн, яку виплачено лише 21 травня 2021 року, суд доходить висновку про допущення відповідачем бездіяльності щодо невиплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку відповідно до положень статті 117 КЗпП України.

Водночас суд враховує, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі №440/1613/20, що набрало законної сили 28 січня 2021 року, (з урахуванням ухвали Полтавського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі №440/1613/20), стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день винесення даного рішення у розмірі 61867 грн 54 коп.

Таким чином, предметом спору у цій справі є виплата суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з дня винесення судового рішення у справі №440/1613/20, тобто з 30 квітня 2020 року, по день фактичної виплати вихідної допомоги - 21 травня 2021 року.

З огляду на те, що при виплаті 21 травня 2021 року невиплаченої позивачу при звільненні суми вихідної допомоги в 15466,89 грн відповідач зобов`язаний був відповідно до положень статті 117 КЗпП України нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а не лише по день винесення судового рішення від 30 квітня 2020 року у справі №440/1613/20, суд доходить висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня винесення судового рішення у справі №440/1613/20, тобто з 01 травня 2020 року, по день фактичної виплати грошової допомоги при звільненні - 21 травня 2021 року.

Розрахунок середнього заробітку здійснюється на підставі пунктів 2 та 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року №100 /у редакції, чинній на момент проведення із позивачем остаточного розрахунку 21 травня 2021 року/ .

Так, абзацами першим та третім пункту 2 Порядку №100 встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2019 року по 30 листопада 2019 року складає 719,39 грн, що встановлено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2020 року у справі №440/1613/20, яке набрало законної сили 28 січня 2021 року, а відтак відповідно до положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України така обставина не підлягає доказуванню у справі, що розглядається. Зі змісту позовної заяви /а.с.4/ вбачається, що позивач погоджується із вказаним розміром середньоденного заробітку.

Таким чином, час затримки розрахунку при звільненні за період з дня винесення судового рішення у справі №440/1613/20, тобто з 01 травня 2020 року, по день фактичної виплати грошової допомоги при звільненні, тобто по 21 травня 2021 року, становить 263 робочих дня (19 робочих днів травня 2020 року, 20 робочих днів червня 2020 року, 23 робочих дня липня 2020 року, 20 робочих днів серпня 2020 року, 22 робочих дня вересня 2020 року, 21 робочий день жовтня 2020 року, 21 робочий день листопада 2020 року, 22 робочих дня грудня 2020 року, 19 робочих днів січня 2021 року, 20 робочих днів лютого 2021 року, 22 робочих дня березня 2021 року, 22 робочих дня квітня 2021 року, 12 робочих днів травня 2021 року).

З огляду на викладене, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня винесення судового рішення у справі №440/1613/20, тобто з 30 квітня 2020 року, по день фактичної виплати вихідної допомоги - 21 травня 2021 року, становить 189199,57 грн (719,39 грн х 263 робочих дня).

Разом з тим, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, суд за певних умов, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах; співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд враховує розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати позивачу при звільненні всіх належних сум; період затримки виплати заборгованості; частку суми заборгованості при звільненні із загальної суми належних позивачу при звільненні виплат; наявність між сторонами спору про суми, належні до виплати позивачу при звільненні; факт того, що позивач вже отримала середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 61867,54 грн, що виплачений їй на виконання судового рішення у справі № 440/1613/20; та зважає на те, що сума середнього заробітку повинна бути співрозмірною та адекватною відносно суми невиплаченої вихідної допомоги (15466,89 грн).

Відтак, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям зменшення розміру відшкодуваня, визначити до виплати позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15466,89 грн, що становить 100% від суми заборгованості, яка належала до виплати позивачу на час звільнення з державної служби та не була виплачена позивачу у день її звільнення зі служби.

Таким чином, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15466,89 грн, що дорівнює 100% виплаченої із затримкою суми вихідної допомоги.

Отже, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання позову до суду позивач понесла витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 1899,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ «Банк «ГРАНТ» №5999 від 07 липня 2021 року /а.с.28/. Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 154,59 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 28, м. Суми, Сумська область, 40003, ідентифікаційний код 43316700) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 травня 2020 року по 21 травня 2021 року в сумі 15466,89 грн (п`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят шість гривень вісімдесят дев`ять копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 154,59 грн (сто п`ятдесят чотири гривні п`ятдесят дев`ять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.І. Слободянюк