Справа № 260/1788/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/1788/21 пров. № А/857/13862/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Ніколіна В.В., Пліша М.А.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року, прийняте суддею Гебеш С.А., в м.Ужгород, о 09 годині 46 хвилині, повний текст складено 24 червня 2021 року, у справі № 260/1788/21 за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною і скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просить визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаринець О.І. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 64195193 від 14 квітня 2021 року з військової частини НОМЕР_1 в розмірі 24000,00 грн; визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаринець О.І. "Про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 64195193 від 14 квітня 2021 року з військової частини НОМЕР_1 в розмірі 24000,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначає, що незважаючи на виконання рішення Івано-Франківського окружного суду від 10 липня 2020 року по справі № 300/911/20 та повідомлення про це орган державної виконавчої служби, якому доручено виконання вказаного рішення, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаринець О.І., 14 квітня 2021 року винесено постанову у виконавчому провадженні за № 64195193 про стягнення виконавчого збору в розмірі 24000,00 грн. всупереч вимогам ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", стосовно того, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" - кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів згідно з цим Законом, вважаються збитками державного бюджету.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року, позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Ужгород) Гаринець О.І. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 64195193 від 14 квітня 2021 року з військової частини НОМЕР_1 в розмірі 24000,00 грн. та скасовано зазначену постанову.

Відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано на те, що покликання суду першої інстанції на прийняття постанови про стягнення виконавчого збору через значний проміжок часу після прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, як на основну мотиваційну складову для скасування спірної постанови суперечить положенням ч. 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Оскільки в судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року у справі № 300/911/20 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 10 жовтня 2016 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати на виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби в період з 01 грудня 2015 року по 10 жовтня 2016 року (без встановлення фіксованої суми).

02 листопада 2020 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист № 300/911/20.

21 січня 2021 року на підставі заяви про примусове виконання головним державним виконавцем Мукачівського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Добоні В.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

05 лютого 2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаринець О.І. про примусовому виконанні винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

14 квітня 2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Гаринець О.І. винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 24000,00 грн.

Крім цього, згідно наявного у матеріалах справи супровідного військової частини НОМЕР_1 адресованого старшому державному виконавцю ОСОБА_2 , 25 лютого 2021 року позивачем виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду по справі №300/911/20 від 02 листопада 2020 року - після надходження коштів з державного бюджету для здійснення такої виплати, про що свідчить платіжне доручення № 21-707 від 25 лютого 2021 року та проведено через органи державної Казначейської служби 26 лютого 2021 року (а.с.15-16).

Вважаючи постанову відповідача від 14.04.2021 про стягнення виконавчого збору у сумі 24000,00 грн протиправною, позивач звернувся до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі статтею 27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1).

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (ч.4).

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (ч.5).

За змістом частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Зазначеного слідує, що Закон України «Про виконавче провадження» містить імперативну норму, яка зобов`язує державного виконавця одночасно з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому за виконавчим документом немайнового характеру розмір виконавчого збору встановлюється Законом.

Поряд з цим, за приписами Інструкції з організації примусового виконання рішень, виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини).

Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, в даному випадку постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 21 січня 2021 року (а.с. 8-9), однак оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору у зазначеному виконавчому провадженні винесена 14 квітня 2021 року (а.с.18-19), тобто всупереч вимогам встановленим Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, що свідчить не лише про порушення строків прийняття спірної постанови, а й про порушення процедури прийняття такої.

Крім того, колегія суддів враховує і ту обставину, що військова частина після отримання зазначених коштів з бюджету відразу перерахувала їх стягувачу.

Враховуючи встановленні обставини справи, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції наявність підстав для задоволення позову повністю.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Керуючись ст.ст.243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) залишити без задовольнити, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі № 260/1788/21, - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш