Справа № 200/10012/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2021 р. Справа№200/10012/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 серпня 2021 року ОСОБА_1 , позивач, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо невиплати заборгованості з пенсії ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року в розмірі 19974,31 гривні, з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року та з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року в розмірі 7100,76 гривень;

- стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 нараховану суму пенсії за період з 1 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року в розмірі 19974,31 гривень, з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року та з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року в розмірі 7100,76 гривень;

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду в Донецькій області подати у місячний строк з часу набуття рішенням законної сили звіту про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу в періоди з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року, з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року та з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року не виплачувалась пенсія. Представник позивача звертався до управління відповідача із заявами про виплату заборгованості. Згідно відповіді на яке вбачається, що виплата заборгованості по пенсії буде здійснено на умовах і в порядку, визначеного КМУ окремим фінансуванням на означенні цілі.

У зв`язку з тим, що позивач не отримала свої пенсійні виплати, вона вимушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що на виконання Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/7407/17 від 12 вересня 2017 року управлінням Пенсійного фонду було нараховано позивачу пенсію з 2017 рік, проте виплата коштів не проводиться через відсутність банківського рахунку АТ «Ощадбанк» позивача.

Щодо виплати заборгованості з 2017 року по 2019 рік вказано, що суми пенсії, які не сплачені за період до місяця їх відновлення обліковуються в управлінні та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Вказує, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансування та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Також зазначає, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для подання позовної заяви.

Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалами Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та відстрочено сплату судового збору по справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є отримувачем пенсії, призначеної за віком, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 19 листопада 2013 року та внутрішньо - переміщеною особою, відповідно до довідки від 24 січня 2019 року № 1442-.

У листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 14.07.2021 року № 0500-1502-8/35058 вказано, що пенсійна справа взята на облік 01.03.2015 з виплатою пенсії за період з 01.08.2014 по 31.03.2015.

На підставі списків, отриманих в порядку обміну інформацією із службами, виплату пенсії було призупинено з 01.04.2017 до з`ясування місця фактичного проживання.

Відповідно до постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/7407/17 від 12 вересня 2017 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області про визнання дій та бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в місті

Красний Лиман Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01 квітня 2017 року.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в місті Красний Лиман Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 виплатити заборгованість за період, починаючи з 01 квітня 2017 року на рахунок ОСОБА_1 , відкритий нею раніше у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Допущено до негайного виконання постанову суду в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

На виконання постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2017 по справі № 243/7407/17 ОСОБА_1 поновлено виплату пенсії з 01.04.2017. Управлінням виконано розрахунок суми пенсії за період з 01.04.2017 по 30.06.2018 яка складає 19 974,31 грн.

Виплату пенсії поновлено і в липні 2018 року виплачена пенсію за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 в розмірі 1 452,00 грн. на картковий рахунок банківської установи АТ «Ощадбанк».

Надалі відповідачем стосовно ОСОБА_1 у листопаді 2018 року одержана інформація з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, щодо тривалості відсутності за фактичним місцем перебування/проживання як внутрішньо переміщеної особи, на підставі якої виплату пенсії по пенсійній справі ОСОБА_1 було призупинено з 01.12.2019 до з`ясування місця фактичного проживання.

Згідно заяви від 25.01.2019 ОСОБА_1 поновлено нарахування та виплата пенсії. В лютому 2019 проведена виплата пенсії на поточний рахунок, який відкрито в АТ «Ощадбанк» за період з 01.02.2019 по 28.02.2019.

Управлінням проведено розрахунок пенсії за період з 01.12.2018 по 31.01.2019 та за період з 01.03.2019 по 30.04.2019 яка складає 7 100,76 грн. Станом на 01.07.2021 року розмір пенсії ОСОБА_1 складає 2 200, 00 грн.

Суду надано протокол з пенсійної справи ОСОБА_1 за період з 01.03.2017 по 30.04.2019 року, з якого вбачається що загальна сума призначеної пенсії 38 958,25 гривень, з них фактично виплачених 11 523,18 грн. Так, в період з 04.2017 року по 06.2018 року, з 12.2018 по 01.2019 та з березня 2019 року по квітень 2019 року пенсія позивачу фактично не виплачена. Таким чином, фактично невиплаченою є сума пенсійних виплат в розмірі 27 075,07 гривень.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є правомірність припинення виплати пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства, виховання, освіти, культури і охорони здоров`я, екологічної безпеки. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з положеннями статті 4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, одним з видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є пенсійне страхування. При цьому відносини, що виникають за цим видом соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ. Разом з цим, положення частини першої статті 27 Основ передбачають, що виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості, якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність, якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи, внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, в інших випадках, передбачених законами.

У Рішенні № 25-рп/2009 Конституційний Суд України зауважив, що всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавлено цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі Пічкур проти України, яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини вказав, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю у поводженні, яка порушувала ст. 14 Конвенції у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII.

Згідно з нормами статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з п. 1 Постанови КМУ № 637 (у редакції, чинній на час припинення виплати пенсії позивачу) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ Державний ощадний банк.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, у разі смерті пенсіонера, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Судом встановлено, підтверджено наявними матеріалами справи та не спростовано відповідачем, що всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, відповідного рішення про припинення виплати пенсії позивачу управлінням не приймалось.

Аналізуючи норми статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід звернути увагу, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що інші випадки для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом. Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин.

Суд зазначає, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема у разі не підтвердження місця фактичного проживання пенсіонера, отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також доводи щодо того, що для подальшого поновлення пенсії, позивачу необхідно звернутися до управління з відповідними документами є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17 (провадження № К/9901/202/17) та у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Окрім того, суд зазначає, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання пенсії не оспорюється сторонами та передбачено діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для припинення виплати пенсії позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, з урахуванням наданих судом висновків, суд вважає недоведеною законність дій відповідача з припинення виплати пенсії позивачу в період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року, з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року та з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року.

Судом встановлено, та підтверджено наявними у справі документами, що з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року склалась заборгованість по виплаті пенсії позивачу в розмірі 19974,31 гривні, з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року та з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року в розмірі 7100,76 гривень. Затаких обстави позовну вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те що сума заборгованості була нарахована відповідачем на виконання рішення у справі № 243/7407/17, а тому позивачем не може бути заявлено окремого позову, з огляду на те, що у справі № 243/7407/17 не розглядалось та не досліджувалось питання невиплати пенсії позивачу за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року, з 01 грудня 2018 по 31 січня 2019 та з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року.

Таким чином, між сторонами виникли нові спірні правовідносини, аналіз яких не може відбуватись на стадії виконання судового рішення і поза межами судового розгляду по суті.

Щодо посилань відповідача на пропущення позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, суд зазначає, що в ухвалі про відкриття провадження по справі вже було вирішено вказане питання.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду зобов`язувати подати суб`єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року сплату судового збору в сумі 908,00 грн. за подання до суду позовної заяви відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

У зв`язку з тим, що сплату судового збору, що підлягав оплаті відповідно до положень цього Кодексу, відстрочено до ухвалення судового рішення у справі, і судовий збір не оплачено, тому відповідно до наведених вимог процесуального законодавства при задоволенні позову такий судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 2-17, 42-47, 72-77, 90, 94, 121, 122, 132, 133, 139, 143, 159-164, 168, 171, 173, 175, 179-181, 183, 192-194, 199, 205, 224, 241-246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо невиплати заборгованості з пенсії ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року в розмірі 19974,31 гривні, з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року та з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року в розмірі 7100,76 гривень.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 нараховану суму пенсії за період з 1 квітня 2017 року по 30 червня 2018 року в розмірі 19974,31 гривень, з 01 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року та з 01 березня 2019 року по 30 квітня 2019 року в розмірі 7100,76 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 10 вересня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова