Справа № 160/11330/21
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
09.07.2021 р. ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині прийняття рішення щодо утримання з пенсії ОСОБА_1 переплати пенсійної виплати за період з 11.12.2014 по 30.09.2019 у сумі 151 662,32 грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, утримані за відповідний період;
- у порядку ст. 382 КАС України, після набрання рішенням законної сили, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати у встановлений законом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначена справа розподілена судді О.С. Рябчук.
В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначила наступне. Позивач була звільнена з посади судді в 2010 р. та в подальшому поновлена на посаді на підставі рішення Європейського суду з прав людини в березні 2020 р. В 2014 р. позивач набула права на пенсію та їй була призначена та сплачувалась пенсія до поновлення на посаді. Починаючи з березня 2021 р. розмір пенсійних виплат позивачу було зменшено, з приводу чого вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за наданням роз`яснень. Відповідач повідомив ОСОБА_1 , що за період з 11.12.2014 р. по 31.12.2020 р. утворилась переплата пенсії позивача в зв`язку з працевлаштуванням. При цьому, жодних зловживань щодо отримання пенсійних виплат з боку позивача допущено не було. Враховуючи зазначене, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
03.08.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив наступне. ОСОБА_1 з 11.12.2014 р. знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком. В зв`язку з поновленням на посаді у позивача утворилась переплата пенсії за період з 11.12.2014 р. по 31.12.2020 р. в розмірі 151 662,32 грн. На звернення позивача їй було повідомлено про існування переплати пенсії та необхідність повернення зайво сплачених пенсійних виплат. У зв`язку з тим, що суму переплати в добровільному порядку позивачем не повернуто, відповідачем самостійно здійснюються відрахування в розмірі 20 % пенсії. Таким чином, дії відповідача щодо відрахування суми переплати є правомірними, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
11.08.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.3 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності, зокрема, є оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
З лютого 1985 р. ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) працювала на посаді судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
26 травня 2010 р. Вища рада юстиції розглянула пропозиції членів юстиції від 13 серпня 2007 р., від 14 жовтня 2009 р. та від 26 лютого 2010 р. про звільнення ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області та ухвалили рішення №№410/0/15-10, 412/0/15-10 і 413/0/15-10 про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) з посади у зв`язку з порушенням присяги. Вказані рішення реалізовані шляхом внесення 31 травня 2010 р. Вищою радою юстиції до Верховної Ради України подання про звільнення з посади (№32/0/ 12-10).
Постановою Верховної Ради України від 17 червня 2010 р. №2352-VІ ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) звільнено з посади судді за порушення присяги на підставі пункту 5 частини п`ятої статті 126 Конституції України.
02 червня 2010 р. ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) звернулася до Вищого адміністративного суду України з позовом, в якому просила визнати неправомірними та скасувати рішення Вищої ради юстиції від 26 травня 2010 р. в частині підтримання подання члена Вищої ради юстиції щодо звільнення її з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.
22 липня 2010 р. ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом про визнання неправомірною та скасування Постанови Верховної Ради України від 17 червня 2010 р. №2352-VІ у частині звільнення її з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за порушення присяги судді.
За результатами розгляду справи ОСОБА_2 . Вищий адміністративний суд України постановою від 23 вересня 2010 р. позовні вимоги задовольнив частково: визнав незаконною Постанову Верховної ради України 17 червня 2010 року №2352-VI у частині звільнення її з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за порушення присяги судді.
23 грудня 2010 р. Верховна Рада України повторно здійснила розгляд подання про звільнення ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) з посади судді та постановою № 2867-VІ звільнила її з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області за порушення присяги судді.
20 березня 2011 р. ОСОБА_3 подала до Європейського суду з прав людини заяву проти України, в якій скаржилася на порушення Державою - Україна її прав, гарантованих статтями 6,8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР.
26 червня 2017 р. ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2010 р. у справі № П-93/ 10, П-156/ 10 на підставі пункту 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час подання заяви до суду).
За результатами розгляду справи 15 лютого 2018 р. Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову, якою скасувала постанову Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2010 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 26 травня 2010 р. в частині підтримання подання члена Вищої ради юстиції, а справу у цій частині передали на новий судовий розгляд до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 лютого 2019 р., яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року, скасовано постанову Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 23 грудня 2010 р. № 2867-VI в частині звільнення ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ) з посади судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

ОСОБА_1 з 11.12.2014 р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.

17.03.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з повідомленням про поновлення на роботі.

На підставі заяви від 23.10.2020 р. ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії в зв`язку з працевлаштуванням на підставі довідки від 12.08.2020 р. № 6/2/20-вих., виданої Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.12.2020 р. № 0400-010503-8/121824 позивача повідомлено про наявність переплати пенсії в зв`язку з працевлаштуванням за період з 11.12.2014 р. по 31.12.2020 р. в розмірі 151 662,32 грн. та запропоновано добровільно погасити переплату.

В листі Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.04.2021 р. № 0400-010309-8/57227 зазначено про те, що з 01.03.2021 р. розпочато утримання переплати пенсійної виплати у розмірі 20 % від нарахованої пенсії.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про нараховані суми переплати пенсії ОСОБА_1 у позивача утворилась переплата пенсії за період з 11.12.2014 р. по 31.12.2020 р. в розмірі 151 662,32 грн. з підстав не повідомлення про працевлаштування.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про утримані суми переплати з пенсії ОСОБА_1 здійснено утримання з пенсії позивача 01.03.2021 р., 01.04.2021 р., 01.05.2021 р., 01.06.2021 р., 01.07.2021 р. по 1 519,59 грн. за кожний місяць на загальну суму 7 597,95 грн.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Згідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати.

У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до ст. 103 вказаного Закону України суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

В усіх випадках звернення стягнень на пенсію за пенсіонером зберігається не менш як 50 процентів належної пенсії.

У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.

Відповідно до п. 2.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).

Згідно до п. 2.21 Порядку № 22-1 у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання відповідної заяви згідно з цим Порядком.

При цьому відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 Закону особа надає до органу, що призначає пенсію, документи, що засвідчують відповідні відомості (у тому числі копію трудової книжки із записом про працевлаштування та/або копію цивільно-правового договору).

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 1статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 з 11.12.2014 р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком.

З березня 2020 р. позивача було поновлено на посаді.

В період з моменту призначення пенсії до поновлення на роботі позивач не працювала, про працевлаштування повідомила відповідача.

Таким чином, ОСОБА_1 правомірно отримувала пенсійні виплати за період з 11.12.2014 р. по 31.12.2020 р.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідачем не доведено наявності зловживань з боку ОСОБА_1 , спрямованих на отримання пенсії, та подання страхувальником недостовірних даних.

З зв`язку з зазначеним, доводи відповідача про наявність переплати позивачу пенсії в зв`язку з працевлаштуванням за період з 11.12.2014 р. по 31.12.2020 р. в розмірі 151 662,32 грн. є не обґрунтованими.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій щодо утримання переплати пенсії та повернення утриманих пенсійних виплат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

На теперішній час, суд не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, враховуючи, що у суду не має достатніх підстав вважати, що відповідач буде перешкоджати його виконанню або ухилятися від цього, після набрання рішенням законної сили.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 9,72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо утримання з пенсії ОСОБА_1 переплати пенсійної виплати за період з 11.12.2014 р. по 30.09.2019 р. у сумі 151 662,32 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми пенсії, утримані за відповідний період.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати в розмірі 908,00 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук