Справа № 640/7716/21
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7716/21 Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, стосовно невиплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, починаючи з 2020 року, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020;

- зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, щорічно, починаючи з 2020 року та в подальшому (без обмеження кінцевою датою), здійснювати виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, здійснивши відповідну доплату за попередні роки (починаючи з 2020 року).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, стосовно невиплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020.

Зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (адреса: 03165, місто Київ, проспект Любомира Гузара, будинок 7, ), здійснити виплату ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови позивачу у задоволенні частини його позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, виклавши резолютивну частину у новій редакції, а саме: «Визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, стосовно невиплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, починаючи з 2020 року, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020.

Зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, щорічно, починаючи з 2020 року та в подальшому (без обмеження кінцевою датою), здійснювати виплату ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня, у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, здійснивши відповідну доплату за попередні роки (починаючи з 2020 року).»

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

28 липня 2021 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 та перебуває на обліку в Київському міському центрі по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

У 2020 році позивач отримав щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, в розмірі 1 390,00 грн.

04 березня 2021 року позивач звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат із відповідною заявою, у вказаній заяві позивач просив Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат:

"Здійснити перерахунок та виплату мені (із урахуванням раніше виплачених сум), як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, починаючи з 2020 року (та в подальшому), в розмірах, що відповідають п`яти мінімальним пенсіям за віком, про що поінформувати мене."

Листом від 12 березня 2021 року № 051-С-147-03-044 Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат було відмовлено позивачу у задоволенні вимог вказаної заяви, в обґрунтування вказаної відмови уповноваженим органом було зазначено, що разова грошова допомога до 5 травня в 2020 році надана відповідно до виділених бюджетом коштів і прийнятої постанови Кабінету Міністрів України, тому підстав для здійснення перерахунку та проведений доплати до виплаченого розміру разової грошової допомоги немає.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з огляду на принцип верховенства права, визначений статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) дійшов висновку про те, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункта 26 розділа VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12 , 13, 14, 15 та 16 Закону України № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, діяла та мала застосовуватися стаття 12 Закону України № 3551-XII у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV (далі - Закон України № 367-XIV), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій разова грошова допомога виплачується у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінета Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України № 3551-XII.

01 січня 1999 року набрав чинності Закон України № 367-ХІV, яким статтю 12 Закону України № 3551-XII доповнено частиною п`ятою такого зміста в такій редакції: Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом б підпункта 2 пункта 20 розділа ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI (далі - Закон України № 107-VI) текст вказаної вище частини статті 12 Закону України № 3551-XII викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом б підпункта 2 пункта 20 розділа ІІ Закону України № 107-VI, визнані неконституційними.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 12 Закону України № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються БК України.

Згідно із підпунктом 5 пункта 63 розділа І Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункта 26 розділа VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини 5 статті 12 Закону України № 3551-XII у редакції Закону України № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Водночас Кабінет Міністрів України у Постанові № 112 установив, що у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України № 3551-XII, учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 1960,00 грн (підпункт 1 пункта 1), тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною 5 статті 12 цього Закону.

Отже, на час виплати позивачу у квітні 2020 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України № 3551-XII і Постанова № 112.

Виходячи із визначених у частині 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а Закон України № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому частиною 5 статті 12 Закону України № 3551-XII у редакції Закону України № 367-ХІV.

Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV за наступними змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 1058-ІV) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким законом є закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно із частиною 4 статті 28 Закону України № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами 1 - 3 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Закон України № 1058-ІV є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком.

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Таким чином, при врегулюванні спірних правовідносин щодо обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягає саме частина перша статті 28 Закону України № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року у зразковій справі № 440/2722/20.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача в частині щорічно, починаючи з 2020 року та в подальшому (без обмеження кінцевою датою) здійснювати виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня суд першої інстанції зазначив, що суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду попередньої інстанції оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у рішенні від 14 вересня 2020 року у справі №560/2120/20.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права, із повним дослідженням доказів і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Глущенко Я.Б.

Суддя Черпіцька Л.Т.