Справа № 640/13808/21
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

08 вересня 2021 року м. Київ№ 640/13808/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у місті Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Верховного Суду в особі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Громадської організації «Союз матерів «Захист» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до Верховного Суду в особі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Громадської організації «Союз матерів «Захист», у якому позивачі просять суд:

- визнати протиправною бездіяльність Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо направлення заяви громадської організації «Союз матерів «Захист» від 17.11.2017 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції у такій категорії справ, що має повноваження у складі одного судді-доповідача вирішувати питання про відкриття провадження у справі;

- зобов`язати Верховний Суд України направити заяву громадської організації "Союз матерів «Захист» від 17.11.2017 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції у такій категорії справ що має повноваження у складі одного судді-доповідача вирішувати питання про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки підпункт 1 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу АС України не наділив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду повноваженнями вирішувати питання заяв про перегляд судових рішень в адміністративних справах у складі одного судді-доповідача, а виключно «спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів», то вирішення питання про відкриття провадження у справі, відмови у відкритті провадження, залишення заяви без руху, повернення заяви про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 тощо, які вирішуються не колегією суддів, а одноосібно суддею-доповідачем, відноситься до виключних повноважень Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції у такій категорії справ.

З огляду на вказане, на думку позивачів, обов`язок направити (перенаправити) заяву громадської організації "Союз матерів "Захист" про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Великої Палати Верховного Суду для вирішення одним суддею-доповідачем одноосібно питання про відкриття провадження у справі лежала і лежить на Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду.

При цьому, позивач стверджує, що протиправна бездіяльність Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо направлення заяви громадської організації "Союз матерів "Захист" про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017, яку він отримав від Верховного Суду України і питання про відкриття провадження за якою Верховним Судом України не вирішувалось (відсутні ухвали Верховного Суду України про відкриття або про відмову у відкритті провадження), до Великої Палати Верховного Суду для вирішення у складі одного судді-доповідача питання про відкриття провадження у справі триває у часі.

Вказані обставини і стали підставою для звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до адміністративного суду з даною позовною заявою.

Представником Верховного Суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній зазначає, що оскільки позивачі заявляють вимогу, зокрема, про визнання протиправною бездіяльності суду під час розгляду заяви про перегляд у справі № 800/451/16, її вирішення передбачатиме оцінку дій/бездіяльності суду, що є втручанням у здійснення правосуддя. Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду конкретної справи, можна усунути лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені. А оскарження дій судді під час здійснення правосуддя відбувається в іншому, визначеному спеціальним законом порядку. Вимога про зобов`язання суду вчинити певні дії є втручанням у здійснення правосуддя.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали спільну відповідь на відзив, за змістом якої останні наполягають на задоволені позовних вимог.

Позивачі звернули увагу суду на те, що відзив на позовну заяву підписано особою, яка не має на це права, а тому має бути залишений судом без розгляду.

Оцінюючи доводи позивача щодо наявності підстав для повернення відзиву на позовну заяву без розгляду, суд виходить з наступного.

Згідно з частинами першою та третьою статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року № 1401-VIII (далі - Закон № 1401-VIII), яким Конституцію України доповнено статтею 131-2, у якій передбачено, що виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів і референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Цим ж законом розділ XV «Перехідні положення» Конституції України було доповнено пунктом 16-1, у підпункті 11 якого визначено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01 січня 2020 року.

Як установлено судом, до відзиву на позовну заяву відповідачем було додано копію наказу про призначення, копію посадової інструкції головного спеціаліста відділу претензійно-позовної роботи управління юридичного забезпечення апарату Верховного Суду, копію положення про відділ претензійно-позовної роботи управління юридичного забезпечення апарату Верховного Суду, копію положення про управління юридичного забезпечення апарату Верховного Суду, наказ від 20.11.2019 № 155-ОД «Про затвердження положень про структурні підрозділи апарату Верховного Суду.

Отже, представником відповідача не надано належні докази на підтвердження повноважень щодо вчинення дій, а саме щодо права подання (підписання) відзиву на позовну заяву, а тому підстави для прийняття судом відзиву на позов відсутні.

Третьою особою не подано до суду письмові пояснення.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 23.10.2017 року у справі №800/451/16 у позові громадської організації «Союз матерів «Захист» до Президента України, Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання Президента України та Верховної Ради України вчинити певні дії відмовлено.

20.11.2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ГО «Союз матерів «Захист» в особі її представника про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23.10.2017 року у справі №800/451/16.

Судом встановлено, що ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2018 року у справі №800/451/16 витребувано з Вищого адміністративного суду України справу № 800/451/16 (800/445/15, 800/101/15) за позовом Громадської організації «Союз матерів «Захист» до Президента України, Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадська організація «Правда» про визнання бездіяльності Президента України протиправною та зобов`язання Президента України та Верховної Ради України вчинити певні дії.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №800/451/16 відмовлено в задоволенні заяви Громадської організації «Союз матерів «Захист» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Громадської організації «Союз матерів «Захист» до Президента України, Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Громадська організація «Правда», про визнання бездіяльності Президента України протиправною та зобов`язання Президента України та Верховної Ради України вчинити певні дії.

У подальшому постановою Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №800/451/16 апеляційну скаргу Громадської організації «Союз матерів «Захист» залишено без задоволення. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30 січня 2018 року залишено без змін.

Між тим, судом встановлено, що ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2018 року у справі № 800/451/16 заяву Громадської організації "Союз матерів "Захист" про перегляд Верховним Судом постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків до 10 лютого 2017 року.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.02.2018 року у справі № 800/451/16 виправлено допущену в ухвалі Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду від 15 січня 2018 року описку, замінивши строк для усунення недоліків заяви "до 10 лютого 2018 року" замість "до 10 лютого 2017 року".

Надалі, ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі №800/451/16 заяву Громадської організації "Союз матерів "Захист" про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23.10.2017 у справі №800/451/16 (800/445/15, 800/101/15) повернуто заявнику.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №800/451/16 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Союз матерів «Захист» на ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, якою повернуто заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року у справі № 800/451/16 за позовом Громадської організації «Союз матерів «Захист» до Президента України, Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадська організація «Правда», про визнання бездіяльності Президента України протиправною і зобов`язання Президента України та Верховної Ради України вчинити певні дії.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі №800/451/16 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі № 800/451/16 за апеляційною скаргою Громадської організації «Союз матерів «Захист» на постанову Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2017 року в адміністративній справі за позовом ГО «Союз матерів «Захист» до Президента України, Верховної Ради України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Громадська організація «Правда», про визнання бездіяльності Президента України протиправною та зобов`язання Президента України та Верховної Ради України вчинити певні дії.

Вважаючи такі дії незаконними, ОСОБА_1 як член громадської організації «Союз матерів «Захист» звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Верховного Суду України, керівника апарату Верховного Суду України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - громадської організації "Союз матерів "Захист", в якому просив суд: - визнати протиправними дії Верховного Суду України в особі керівника апарату Верховного Суду України щодо направлення розпорядження № 4/0/19-18 від 02.01.2018 заяви громадської організації "Союз матерів "Захист" про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду; - визнати протиправними дії керівника апарату Верховного Суду України щодо направлення розпорядженням № 4/0/19-18 від 02.01.2018 заяви громадської організації "Союз матерів "Захист" від 17.11.2017 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду; - визнати протиправним та скасувати розпорядження керівника апарату Верховного Суду України № 4/0/19-18 від 02.01.2018; - визнати протиправною бездіяльність Верховного Суду України щодо направлення заяви громадської організації "Союз матерів "Захист" від 17.11.2017 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції у такій категорії справ; - зобов`язати Верховний Суд України направити заяву громадської організації "Союз матерів "Захист" від 17.11.2017 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції у такій категорії справ.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/10214/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року, в задоволенні позову було відмовлено повністю.

Вважаючи, що суд при розгляді адміністративної справи № 826/10214/18 не заперечив твердження членів громадської організації "Союз матерів "Захист" про те, що оскільки підпункт 1 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу АС України не наділив Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду повноваженнями вирішувати питання заяв про перегляд судових рішень в адміністративних справах у складі одного судді-доповідача, а виключно «спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів», то вирішення питання про відкриття провадження у справі, відмови у відкритті провадження, залишення заяви без руху, повернення заяви про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 тощо, які вирішуються не колегією суддів, а одноосібно суддею-доповідачем, відноситься до виключних повноважень Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції у такій категорії справ, що мало своїм наслідком порушення прав та охоронюваних інтересів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з огляду на що останні звернулись до суду з метою їх захисту та відновлення з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Частиною 1 статті 1 Закону №1402-VIII визначено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом, а реалізовують її судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур (ч. 2 ст. 1 Закону №1402-VIII).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (частина перша статті 6 КАС України; тут і далі - у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних рішень).

Згідно із частинами першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Матеріалами справи встановлено, що на розгляді в Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду перебувала справа №800/451/16.

За твердженням позивачів, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду протиправно не здійснив направлення заяви громадської організації «Союз матерів «Захист» від 17.11.2017 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції у такій категорії справ, що має повноваження у складі одного судді-доповідача вирішувати питання про відкриття провадження у справі.

Згідно із частиною першою статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і зумовлює відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»).

Як убачається зі змісту позову, його предметом є бездіяльність Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо не направлення заяви громадської організації «Союз матерів «Захист» від 17.11.2017 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України у справі № 800/451/16 від 23.10.2017 до Великої Палати Верховного Суду як суду апеляційної інстанції у такій категорії справ, що має повноваження у складі одного судді-доповідача вирішувати питання про відкриття провадження у справі.

Конституційний Суд України у пункті 4.2 Рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 роз`яснив, що порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судового розгляду справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий. Що ж стосується актів, дій або бездіяльності посадових і службових осіб органів судової влади, що належать до сфери управлінської діяльності, то вони можуть бути оскаржені до суду на загальних підставах.

Таким чином, оскарження дій суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012; пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013).

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).

Отже, позовні вимоги про оскарження дій/бездіяльності відповідача стосуються вчинення (невчинення) судом передбачених процесуальним законом дій, тому не можуть бути оскаржені поза межами порядку, передбаченого процесуальним законом (як адміністративним, так і цивільним).

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьов проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, пункт 33).

Відсутність правової регламентації можливості оскаржити рішення, дії та бездіяльність суду, відповідно ухвалені або вчинені після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за вказані рішення, дії чи бездіяльність є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та із судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.

Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними визначеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду.

Відповідні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17 (провадження № 14-5цс19).

Додатково, суд зазначає, що судовим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/10214/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року встановлено правомірність передання заяви громадської організації «Союз матерів «Захист» про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 23.10.2017 року у справі №800/451/16 поданої до Верховного Суду України на підставі положення підпункту 1 пункту 1 та підпункту 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень КАС України.

В частині тверджень позивачів у відповіді на відзив відповідача щодо оскарження дій апарату Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, суд їх оцінює критично, оскільки позовних вимог до вказаних осіб не заявлено.

На підставі викладеного, суд вважає, що спірні відносини, які виникли між позивачами та Верховним Судом в особі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не є управлінськими, а спір не підсудний суду адміністративної юрисдикції, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 380/1854/20 Верховний Суд зазначив, що вжите в пункту 1 частини першої статті 238 КАС України формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, які можна розглядати за правилами адміністративного судочинства, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтермінує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні підстави для цього.

Крім того, суд вважає за необхідне вказати, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства», слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, суд дійшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі згідно з положеннями статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Верховного Суду в особі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Громадської організації «Союз матерів «Захист» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - закрити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Т.П. Балась