Справа № 380/2809/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/2809/21 пров. № А/857/12989/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року (рішення ухвалене в м. Львів в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження судом під головуванням судді Лунь З.І., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 380/2809/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним дій та зобов`язання до їх вчинення, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, якою просив:

визнати протиправними дії та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення січня 2014 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення йому індексації грошового забезпечення (базового місяця) та невиплати йому індексації грошового забезпечення в повному обсязі в період з 01.12.2015 по 21.11.2017;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок, доплату та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 21.11.2017 в сумі 71 079,10 грн., із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 01.01.2016 року по 21.11.2017.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 21.11.2017.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення січня 2014 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) та невиплати індексації грошового забезпечення в повному обсязі ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 31.12.2015.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення та її виплату ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 року по 31.12.2015, із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) з урахуванням вже виплачених сум за період з 01.12.2015 до 31.12.2015.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши абзац третій резолютивної частини рішення наступними словами: «із застосуванням базового місяця індексації січня 2008 року». В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач вказує, що ключовим в даній справі є визначення базового місяця для розрахунку індексації грошового забезпечення та саме від нього залежить розмір індексації, оскільки з наступного місяця за базовим здійснюється обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком. Визначення базового місяця для розрахунку індексації з грудня 2015 року залежить виключно від зміни посадового окладу за посадою згідно рішень уряду і такими місяцями є січень 2008 року та березень 2018 року, місяці у яких набрали чинності постанови КМУ №1294, №704. Вказує, у цій справі, повноваження відповідача не є дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Не може відповідач застосовувати будь-які інші базові місяці для розрахунку індексації грошового забезпечення, як не місяці підвищення тарифної ставки (окладу) за посадами згідно рішень уряду, оскільки таке не буде відповідати вимогам Порядку №1078. З наведеного убачається, що в даній справі існує єдиний правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень, а саме через застосування базового місяця індексації січня 2008 року при розрахунку індексації в період з 01.12.2015 року по 21.11.2017. Надання правової дискреції відповідачу у вигляді необмежених повноважень, коли існує один законно обґрунтований варіант поведінки є несумісним з принципом верховенства права.

Відповідач у встановлені строки не подав відзиву на апеляційну скаргу.

У зв`язку з критичною ситуацією, що склалася із фінансовим забезпеченням діяльності судів, зокрема, відсутністю асигнувань на оплату послуг з пересилання поштової кореспонденції, копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду скеровано за допомогою електронних засобів зв`язку на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи та у діловодстві містяться відповідні відомості та докази.

Позивачу копії ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення справи до апеляційного розгляду направлені засобами поштового зв`язку, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 до 21.11.2017 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира відділення зарядноакамуляторних станцій ремонтного взводу автомобільної техніки батареї регламенту та ремонту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.11.2017 №39-РС сержанта ОСОБА_1 , командира відділення зарядноакамуляторних станцій ремонтного взводу автомобільної техніки батареї регламенту та ремонту, звільненого наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 27.10.2017 року №39-РС, з військової служби у запас відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 №1153/2008, та Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року №2232-ХІІ на підставі п.п. ї п.1 ч.8 ст.26 у зв`язку із закінченням строку контракту, було виключено зі списків особового складу військової частини, з усіх видів забезпечення та направлено на зарахування на військовий облік до Дрогобицько-Бориславського ОРВК Львівської області.

Проте як зазначає позивач, на день виключення його із списків ВЧ НОМЕР_1 з ним не був проведений повний розрахунок грошового забезпечення, а саме: в повному обсязі не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 21.11.2017.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ураховуючи, що за період з 01.01.2016 року по 21.11.2017 року індексація грошового забезпечення позивачу взагалі не нараховувалась та не виплачувалась, суд дійшов висновку, що у цьому випадку ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 21.11.2017 року. Щодо застосування січня 2008 як базового місяця, який враховується для нарахування індексації за період з 01.01.2016 року по 21.11.2017 року, суд першої інстанції зазначив, що ця вимога є передчасною, оскільки, як видно з матеріалів справи і визнається сторонами, індексація грошового забезпечення у вказаний період позивачу взагалі не була нарахована. Тому питання про застосування базового місяця станом на день розгляду цієї справи не є спірним.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Рішення в частині задоволених позовних вимог не оскаржене, тому відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення суду в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 21.11.2017, із застосуванням січня 2008 року як базового місяця.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-XII Про індексацію грошових доходів населення (далі - Закон № 1282-XII).

Статтею 1 Закону № 1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

З наведеного правового регулювання колегія суддів приходить до висновку, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Як судом встановлено, що позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення:

-у 2015 році: грудень 1027,99 грн.;

- у 2016 та 2017 роках індексація грошового забезпечення не виплачувалася.

З приводу доводів апеляційної скарги скаржника щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 21.11.2017 з врахуванням січня 2008 року як базового місяця, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, зважаючи на той факт, що визначення цих обставин належить до виключної компетенції відповідача і суд не має повноважень визначати базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. Отже, нарахування індексації грошового забезпечення, визначення базового місяця та суми такого нарахування належить до повноважень відповідача, які є дискреційними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування січня 2008 як базового місяця, який враховується для нарахування індексації за період з 01.01.2016 року по 21.11.2017 року, є передчасним, оскільки, як видно з матеріалів справи і визнається сторонами, індексація грошового забезпечення у вказаний період позивачу взагалі не була нарахована. Тому питання про застосування базового місяця станом на день розгляду цієї справи не є спірним.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

За таких обставин, визначення базових місяців для нарахування індексації грошового забезпечення позивача покладається на військову частину, а тому, підстави для зобов`язання останньої здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця відсутні.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 380/2809/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року.