Справа № 520/4137/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 р. Справа № 520/4137/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., м. Харків, по справі № 520/4137/21

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області

про стягнення суддівської винагороди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (далі відповідач), в якому просив суд:

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу у відповідності до ч. 5 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів за січень 2021 року, що складає 18918 гривень 00 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів;

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу у відповідності до ч. 5 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів за лютий 2021 року, що складає 18918 гривень 00 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

у порядку пункту 2 частини 1 статті 371 КАС України допустити рішення суду до негайного виконання в розмірі присуджених сум виплат (доплата до посадового окладу) за один місяць;

зобов`язати відповідача згідно частини 1 статті 382 КАС України подати звіт про виконання рішення суду відносно заявлених позовних вимог.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу у відповідності до ч. 5 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів за січень 2021 року, що складає 18918 гривень 00 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу у відповідності до ч. 5 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів за лютий 2021 року, що складає 18918 гривень 00 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати суддівської винагороди в межах стягнення суми за один місяць.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 року у справі №520/4137/21 та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач посилається на положення ч.10 ст.135 Закону України Про судоустрій і статус суддів та зазначає, що позивач був призначений на посаду терміном на п`ять років, отже починаючи з жовтня 2017 року останній не наділений повноваженнями здійснювати правосуддя, а тому Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області відсутні правові підстави для нарахування та виплати судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 доплати до посадового окладу за вислугу років. Також відповідач посилається на рішення Конституційного суду України №11-р/2018 по справі №1-7/2018(4062/15) від 04.12.2018 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України положень частин третьої, десятої статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів у редакції Закону України Про забезпечення права на справедливий суд, а саме вказує, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Крім того, відповідач зазначає, що ТУ ДСА України в Харківській області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань визначених встановленим кошторисом та не має правових підстав для нарахування та виплати доплати до посадового окладу за вислугу років.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

У відповідності до п. 3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач був призначений на посаду судді Коломацького районного суду Харківської області Указом Президента України від 12.10.2012 за №597/2012 строком на 5 років.

12.10.2017 повноваження позивача як судді Коломацького районного суду Харківської області припинились, у зв`язку із закінченням строку, на який його було призначено.

Станом на 01.01.2021 позивач знаходився у процедурі призначення на посаду судді після закінчення повноважень за Указом Президента України від 12.10.2012 за №597/2012.

Наказом Голови Коломацького районного суду Харківської області від 23.10.2019 №05-03/95 позивачу установлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30% посадового окладу з 23.10.2019.

До 01.01.2021 позивач отримував суддівську винагороду відповідно до положень ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; щомісячна доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років - складала 30 відсотків у відповідності до ч. 5 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області «Про припинення виплати доплат» від 25.01.2021 за №01-06/07, з посиланням на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №120/5210/20-а, було припинено виплату відповідних доплат, починаючи з 01.01.2021 року, у тому числі і судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 .

Вважаючи безпідставним нарахування і виплату суддівської винагороди не у повному обсязі в частині доплати до посадового окладу судді, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Насамперед, суспільні відносини з приводу проходження публічної служби професійним суддею унормовані, приписами ст.ст. 126-130 Конституції України та Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Прогалини у нормативному регулюванні цих відносин можуть усуватись нормами Кодексу законів про працю України, Закону України Про оплату праці, Закону України Про відпустки тощо, але виключно в частині, котра не суперечить самій природі та суті публічної служби на посаді професійного судді.

Отже, у разі існування суперечностей (колізій) між нормами спеціального акту права - Закону України Про судоустрій і статус суддів та інших суміжних актів законодавства, перевагу (пріоритет) у застосуванні слід віддавати саме приписам Закону України Про судоустрій і статус суддів.

Згідно зі ст.130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до положень ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Положеннями п.2 ч.3 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено базовий розмір посадового окладу судді, який становить для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Частиною 5 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно з ч.10 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Колегія суддів зазначає, що положення ч.10 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є чіткими до сприйняття і розуміння, текстуально викладені у спосіб, котрий виключає множинне тлумачення, не створюють розумних підстав для виникнення будь-яких очікувань чи сподівань.

Як встановлено матеріалами справи відповідач діяв відповідно з приписами ч.10 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у спосіб видання наказу відносно судді, котрий не здійснює правосуддя унаслідок завершення повноважень професійного судді за Указом Президента України від 12.10.2012 року №597/2012.

Факт порушення суб`єктивного права та інтересу позивача з боку Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області у формі винесення наказу №01-06/07 від 25.01.2021 року "Про припиненя виплати доплати в частині судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 " не знайшли свого підтвердження під час перегляду судового рішення в суді апеляційної інстанції.

Окрім того, щодо рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №1-7/2018 (4062/15) то колегія суддів зазначає, що предметом конституційного провадження був не Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII (ч.9 ст.135 якого і була застосована Територіальним управлінням у спірних правовідносинах), а частини третя, десята ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010р. №2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015р. №192-VIII, тобто інший акт права.

Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018 справа №1-7/2018 (4062/15) містить приписи про: 1) визнання такою, що не відповідає Конституції України частини статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Вказане положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат"; 2) визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), положень частини десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким "суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу", для цілей застосування окремих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для поширення дії рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018 справа №1-7/2018 (4062/15) на випадок застосування положень ч.9 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016р. №1402-VIII.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв в межах приписів ч.10 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та у спосіб, шляхом видання наказу відносно судді, котрий не здійснює правосуддя унаслідок завершення повноважень професійного судді, а отже позовні вимоги щодо стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу у відповідності до ч. 5 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів за січень, лютий 2021 року, що складає 18918 гривень 00 копійок, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 по справі № 520/4137/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про стягнення суддівської винагороди - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко В.А. Калиновський