Справа № 458/567/21
Суддя: Коліщук З. М.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 458/567/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Коліщук З.М.,

з участю секретаря Матківської Р.Р.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

13.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії БАВ № 122240 від 20.05.2021 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 5 та ч. 3 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що інспектором СРПП №6 ГП ЛРУП у Львівській області капітаном поліції Шараном Т.В. винесено постанову серії БАВ № 122240 від 20.05.2021, згідно якої він начебто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 та ч. 3 ст. 121 КУпАП, а саме: 20.05.2021 о 16 год. 20 хв. в с. Оброшино, вул. Шевченка, 7, Львівської області керував автомобілем Nissan NV400 номерний знак НОМЕР_1 був не пристебнутий паском безпеки та не мав акту технічного контролю на даний транспортний засіб, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 та ч. 3 ст. 121 КУпАП. Внаслідок чого, на нього було накладено штраф за ч. 5 та ч. 3 ст. 121 в розмірі 510,00 грн, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки правил дорожнього руху не порушував, керував автомобілем будучи пристебнутим ременем безпеки, та його автомобіль не підлягає технічному контролю. Однак, вказану постанову йому в цей день не було вручено, а надіслано за місцем проживання, яку він отримав 30.06.2021, що підтверджується рекомендованим листом.

Вважає, що постанова є необґрунтованою та підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи, не відображає дійсних обставин справи, що мають значення для справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому просить її скасувати, а адміністративне провадження у справі закрити.

Ухвалою Турківського районного суду Львівської області від 02.08.2021 відкрито провадження у адміністративній справі та постановлено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до статей 162-164, 261 КАС України відповідачу встановлено строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Проте, відзив від відповідача на адресу суду не надходив.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав вказаних у позовній заяві, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

В силу вимог ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 20.05.2021 інспектором СРПП №6 ГП ЛРУП ГУНП у Львівській області Шаран Т.В. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про адміністративні правопорушення серії БАВ № 122240 від 20.05.2021 за ч. 5 та ч. 3 ст. 121 КУпАП, якою накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., яку позивач отримав 30.06.2021(арк. справи 11-12) і звернувся до суду 08.07.2021 з позовною заявою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

Частина 2 ст. 286 КАС України визначає, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк, оскільки він подав до суду позовну заяву в десятиденний строк з дня вручення постанови.

Відповідно до змісту вищевказаної постанови, 20.05.2021 о 16 год. 20 хв. в с. Оброшино, вул. Шевченка, 7, Львівської області ОСОБА_1 керував автомобілем Nissan NV400 номерний знак НОМЕР_1 був не пристебнутий паском безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП /арк. справи 10/.

Згідно із частиною першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При оформленні поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, вони користуються вимогами КУпАП та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015№ 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху за ч. 3 ст. 121 і ч. 5 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частинами дев`ятою, одинадцятою розділу третього Інструкції №1395 встановлений порядок розгляду інспектором адміністративної справи (у тому числі і на місці виявлення правопорушення): розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.

Згідно із ст. 280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

У вищевказаній постанові, зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 20.05.2021 о 16 год. 20 хв. в с. Оброшино, вул. Шевченка, 7, Львівської області керуючи автомобілем Nissan NV400 номерний знак НОМЕР_1 був не пристебнутий паском безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Дослідивши вказану постанову, суд погоджується з позивачем, що поліцейський при складанні постанови не зазначив про те, який пункт Правил дорожнього руху порушив позивач. Разом з тим, поліцейським розкрито суть адміністративного правопорушення керування транспортним засобом будучи не пристебнутим паском безпеки, тобто порушення позивачем п. 2.3 в) Правил дорожнього руху (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно пункту 2.3 в) Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Частина 5 статті 121 КУпАП, передбачає накладення адміністративного стягнення за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Згідно з ст. 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У розумінні ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими, речовими і електронними доказами;

висновками експертів;

показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

У статті 74 КАС України зазначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами ст. 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, жодного доказу з приводу порушення позивачем правил дорожнього руху , а саме те, що позивач 20.05.2021 о 16 год. 20 хв. в с. Оброшино, вул. Шевченка, 7, Львівської області керував автомобілем Nissan NV400 номерний знак НОМЕР_1 , будучи не пристебнутим паском безпеки, відповідач не подав.

Таким чином, поліцейським при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів правомірності свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також у вищевказаній постанові поліцейського серії БАВ № 122240 від 20.05.2021, зазначено, що ОСОБА_1 20.05.2021 о 16 год. 20 хв. в с. Оброшино, вул. Шевченка, 7, Львівської області керував автомобілем Nissan NV400 номерний знак НОМЕР_1 не мав акту технічного контролю на даний транспортний засіб, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Дослідивши вказану постанову, суд погоджується з позивачем, що поліцейський при складанні постанови не зазначив про те, який пункт Правил дорожнього руху порушив позивач. Разом з тим, поліцейським розкрито суть адміністративного правопорушення керування транспортним засобом не маючи акту технічного контролю на транспортний засіб, тобто вчинення позивачем порушення п. 31.3. б) Правил дорожнього руху (забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством: якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю), за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 3 ст. 121 КУпАП у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною у зв`язку із тим, що автомобіль, яким він керував Nissan NV 400 номерний знак НОМЕР_1 відноситься до категорії легкових ТЗ і його вага не перевищує 3500 тони та використовується для приватних цілей, тобто є таким, що не підлягає обов`язковому проходженню технічного контролю.

Згідно з ч. 3 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 31.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначенні положеннями Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII).

Статтею 29 цього Закону встановлено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Відповідно до ст. 33 Закону № 3353-XII технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Поняття обов`язковості технічного контролю транспортних засобів розкрито положеннями ст. 35 Закону № 3353-XII. Зокрема, обов`язковому технічному контролю підлягають транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

В той же час, обов`язковому технічному контролю відповідно до ст. 35 цього Закону не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Частиною 6 згаданої статті визначено періодичність проходження обов`язкового технічного контролю, який для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тони, причепів до них із строком експлуатації більше двох років має мати місце кожні два роки.

Постановою Кабінету Міністрів України № 137 від 30.01.2012 року затверджено Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, (надалі-Порядок № 137) положення якого стосовно періодичності проведення обов`язкового технічного контролю повністю дублюють приписи Закону № 3353-XII. Зокрема, Порядком №137 також встановлена періодичність проходження обов`язкового технічного контролю для вантажних автомобілів незалежно від форм власності вантажопідйомністю до 3.5 тони із строком експлуатації більше двох років - два роки.

У відповідності до приписів ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобіль вантажний - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.

У відповідності до ч. 3, 4 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації вантажних автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (вантажний автомобіль, причіп, напівпричіп з бортовою платформою відкритого або закритого типу, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автомобіль-мішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральник, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

При державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видно, що транспортний засіб марки Nissan NV 400 номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску, тип спеціалізований вантажний-спеціалізований фургон малотоннажний-в, повна маса 3500 кг, а маса без навантаження 2245 кг (арк. справи 13-14).

При цьому, жодної відмітки, яка б свідчила про належність вказаного транспортного засобу до категорії легкових автомобілів у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не зазначено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що автомобіль марки Nissan NV 400 номерний знак НОМЕР_1 не відноситься до транспортних засобів зазначених у ч. 2 ст. 35 Закону України «Пру дорожній рух» та підпадає під загальне правило встановлене ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух» про обов`язковість проходження технічного контролю.

Позивач, стверджуючи про належність автомобіля марки Nissan NV 400 номерний знак НОМЕР_1 до категорії транспортних засобів, що не підлягають обов`язковому технічному контролю, повинен довести це належними і допустимими доказами.

Посилання позивача, що його транспортний засіб відноситься до категорії легкових не заслуговують на увагу та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Отже, з огляду на наявні в матеріалах справи докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, суд дійшов висновку, що підстави для скасування постанови про адміністративне правопорушення в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 121 КУпАП відсутні, а тому в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтями 8 та 9 цього Кодексу встановлено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи із норм викладених у ст. 77 КАС України встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме скасувати постанову в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та провадження у справі в цій частині закрити за відсутності в діянні позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, а в частині накладення адміністративного стягнення за ч.3 ст. 121 КУпАП відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, на 50 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 50 % від 908 грн, що становить 454 грн.

Керуючись ст. 5, 19, 77, 139, 205, 241-246, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову серії БАВ № 122240 від 20.05.2021 у справі про адміністративне правопорушення в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місце знаходження: 79007, м. Львів, пл. Генерала Григоренка, 3.

Суддя З.М. Коліщук