Справа № 200/6455/20-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2021 року справа №200/6455/20-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Міронової Г.М., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 р. у справі № 200/6455/20-а (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), в якому просив:

визнати протиправною дію Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати позивачу індексації грошового забезпечення без застосування базового місяця січня 2008 року, без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру;

визнати протиправною дію Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення з 01 березня 2018 року до 22 квітня 2020 року без урахування 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом станом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача суму індексації грошового забезпечення за період служби з 22 квітня 2009 року по 22 квітня 2020 року у розмірі 168880,62 грн;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача заборгованість з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01 березня 2018 року по 22 квітня 2020 року у розмірі 46144,63 грн;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача заборгованість з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій у розмірі 40112,94 грн;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 78793,71 грн;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 22 квітня 2020 року по 06 липня 2020 року у розмірі 64878,75 грн;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача суму компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченого грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення без застосування базових місяців квітня 2009 року з 22 квітня 2009 року, січня 2008 року з 01 грудня 2015 року та березня 2018 року з 01 березня 2018 року; зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 22 квітня 2009 року по 22 квітня 2020 року, виходячи з базових місяців: квітня 2009 року з 22 квітня 2009 року, січня 2008 року з 01 грудня 2015 року та березня 2018 року з 01 березня 2018 року, з урахуванням фактично виплачених сум; зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 23 квітня 2020 року по день фактичного розрахунку. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково, та ухвалити нове судове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), що до застосування базового місяця січня 2008 року при нарахуванні індексації грошового забезпечення з 01 грудня 2015 року по 01.03.2018 року, нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 23 квітня 2020 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що базовим вважається місяць прийняття на роботу або місяць підвищення заробітної плати. Індекс споживчих цін наростаючим підсумком починає розраховуватися у місяці, наступному за базовим (крім місяця прийняття на роботу).

Позивач був прийнятий на службу 22 квітня 2009 року, про що він стверджує в своїй позовній заяві, тому базовим місяцем для проведення індексації є місяць прийняття на роботу (на військову службу), а саме квітень 2009 року. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення здійснюється індивідуально для кожного працівника (військовослужбовця). Зміни до Порядку щодо встановлення базового місяця для обчислення індексації для новоприйнятих працівників (військовослужбовців) в місяці підвищення посадових окладів (тарифних ставок) за посадою, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 та діють з грудня 2015 року.

На момент прийняття позивача на військову службу, а саме у квітні 2009 року, діяла наступна редакція абзацу 3 пункту 10-1 Порядку: «Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу».

Від грудня 2015 року набули чинності зміни до вказаного Порядку, відповідно до яких пункт 10-1 в редакції Постанови КМУ № 1013 від 09.12.2015 був викладений в новій редакції. З аналізу нової редакції пункту 10-2 Порядку №1078 вбачається, що встановлено єдиний механізм обчислення індексу споживчих цін для тих категорій працівників, які: переведені на іншу роботу в цій самій установі або до іншої установи (у разі продовження ними роботи); новоприйняті; вийшли з відпустки для догляду за дитиною до 3 (6) років.

Натомість, позивач мав статус новоприйнятого працівника, з квітня 2009 року, коли був прийнятий на військову службу. Відповідно до положень, діючої на той час редакції пункту 10-1 Порядку йому було встановлено базовий місяць квітень 2009 року.

Також слід зазначити що згідно приписів Закону №1282-ХІІ та Порядку 1078 (редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вбачається що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначення сум індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації покладено саме на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності.

Військовослужбовці правового статусу "працівник" не мають, проходження їх служби врегульовано спеціальним законодавством, тому чинність Кодексу законів про працю України на них не поширюється, а тому його норми, зокрема і норми ст. 117 КЗпП, не можуть поширюватись на відносини між військовим частинами та військовослужбовцями з приводу питань, які випливають з відносин проходження військової служби.

Згідно з статтями 6, 10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» Донецький прикордонний загін не є підприємством, установою чи організацією - це орган охорони державного кордону, військова частина, яка за організаційно-правовою формою є державною установою, та згідно класифікатору відноситься до групи з кодом 425 «державна установа (організація, заклад)».

Військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у ЗС України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно- правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність, тобто на військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України - Кодекс законів про працю України не поширюється.

Також апелянт зазначає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку (грошове забезпечення) за несвоєчасний при звільненні, є передчасними, а тому не підлягають задоволенню з огляду на те, що для проведення розрахунків належної до виплати суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» працівникам нараховується заробітна плата з розрахунку робочих днів, а у відповідності до Інструкції - грошове забезпечення нараховується з розрахунку календарних днів - тобто застосування аналогії не може бути.

Крім того, апелянт посилається на необхідність врахування принцип співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставин за яких було встановлено наявність, дії відповідача щодо її виплати.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач, є громадянином України, в період з 22 квітня 2009 року по 22 квітня 2020 року проходив військову службу, про що свідчить довідка Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 12 травня 2020 року № 1/98.

Позивач набув статусу учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням виданим Східним регіональним управлінням Державної прикордонної служби України 05 травня 2015 року.

Наказом начальника 1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22 квітня 2020 року № 190-ОС «Про особовий склад» прапорщик ОСОБА_1 (П-017246), інспектор прикордонної служби 2 категорії (сапер) інженерно-саперної групи інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури « ІНФОРМАЦІЯ_3 », звільнений з військової служби в запас наказом начальника Донецького прикордонного загону від 20 березня 2020 року № 128-ОС за пп. «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

На день виключення зі списків особового складу вислуга років позивача складала: в календарному обчисленні 11 років 00 місяців 00 днів; в пільговому обчисленні 12 років 01 місяць 00 днів; всього 23 роки 01 місяць 00 днів.

Наказом від 22 квітня 2020 року № 190-ОС було передбачено, що у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з військової служби йому належить виплатити:

- грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік за 9 календарних днів відповідно до ч. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- грошову компенсацію за 84 невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2020 роки;

- одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних років служби (22 квітня 2009 року 22 квітня 2020 року) відповідно до п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- винагороду за 22 дні квітня 2020 року відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18 березня 2016 року № 188 «Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду».

Відповідно до архівних відомостей за 2009-2020 роки, за час проходження позивачем військової служби індексація його грошового забезпечення становила: 2009 рік в жовтні 10,70 грн, в листопаді 10,70 грн, в грудні 10,70 грн; 2010 рік в січні 11,90 грн, в лютому 22,32 грн, в березні 62,50 грн, в квітні 52,08 грн, в травні 146,52 грн, в червні 31,85 грн, в грудні 31,75 грн; 2011 рік в січні 32,27 грн, в лютому 32,94 грн, в березні 105,40 грн, у вересні 23,04 грн; 2012 рік індексація грошового забезпечення не виплачувалась; 2013 рік індексація грошового забезпечення не виплачувалась; 2014 рік в липні 46,28 грн, в серпні 46,28 грн, у вересні 64,55 грн, в жовтні 64,55 грн, в листопаді -129,10 грн, в грудні 29,23 грн. 2015 рік в листопаді в сумі 669,90 грн; 2016 рік індексація грошового забезпечення не виплачувалась; 2017 року індексація грошового забезпечення не виплачувалась; 2018 рік в грудні 71,08 грн; 2019 рік в січні 71,08 грн, в лютому 71,08 грн, в березні 134,47 грн, в квітні 134,47 грн, в травні 134,47 грн, в червні 134,47 грн, в листопаді 1033,60 грн, в грудні 216,51 грн; 2020 рік в січні 216,51 грн, в лютому 216,51 грн, в березні 216,51 грн, в квітні 25558,80 грн.

В довідці від 20 травня 2020 року № 245 відповідачем наведена інформація розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 22 квітня 2020 року.

В примітці до довідки від 20 травня 2020 року № 245 відповідач зазначив, що під час індексації грошового забезпечення він виходив з того, що базовим місяцем є січень 2015 року у зв`язку з підвищенням посадового окладу та окладу за військовим званням. В березні 2018 року підвищено посадовий оклад з 740,00 грн до 3080,00 грн та оклад за військовим званням з 60,00 грн до 950,00 грн, що призвело до збільшення складових грошового забезпечення на загальну суму 3112,20 грн, а саме збільшення надбавки за вислугу років на 10% - 1049,00 грн та зменшення премії з 425% до 99% на 95,80 грн. Індексація грошового забезпечення за квітень 2020 року розрахована відповідно до кількості відпрацьованих днів.

За розрахунком відповідача індексація грошового забезпечення становила: січень 2015 року коефіцієнт 0,00%, сума індексації 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; лютий 2015 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; березень 2015 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; квітень 2015 року коефіцієнт 5,30%, сума 64,55 грн, виплачено 64,55 грн; травень 2015 року коефіцієнт 16,70%, сума 203,41 грн, виплачено 203,41 грн; червень 2015 року коефіцієнт 33,00%, сума 401,94 грн, виплачено 0401,94 грн;липень 2015 року коефіцієнт 35,90%, сума 437,26 грн, виплачено 437,26 грн; серпень 2015 року коефіцієнт 35,90%, сума 437,26 грн, виплачено 437,26 грн; вересень 2015 року коефіцієнт 35,90%, сума 494,70 грн, виплачено 494,70 грн; жовтень 2015 року коефіцієнт 35,90%, сума 494,70 грн, виплачено 494,70 грн; листопад 2015 року коефіцієнт 35,90%, сума 494,70 грн, виплачено 494,70 грн; грудень 2015 року коефіцієнт 35,90%, сума 494,70 грн, виплачено 494,70 грн; січень 2016 року коефіцієнт 38,00%, сума 523,64 грн, виплачено 523,64 грн; лютий 2016 року коефіцієнт 38,00%, сума 523,64 грн, виплачено 523,64 грн; березень 2016 року коефіцієнт 38,00%, сума 523,64 грн, виплачено 523,64 грн; квітень 2016 року коефіцієнт 38,00%, сума 523,64 грн, виплачено 523,64 грн; травень 2016 року коефіцієнт 38,00%, сума 551,00 грн, виплачено 551,00 грн; червень 2016 року коефіцієнт 46,00%, сума 667,00 грн, виплачено 667,00 грн; липень 2016 року коефіцієнт 46,00%, сума 667,00 грн, виплачено 667,00 грн; серпень 2016 року коефіцієнт 46,00%, сума 667,00 грн, виплачено 667,00 грн; вересень 2016 року коефіцієнт 46,00%, сума 667,00 грн, виплачено 667,00 грн; жовтень 2016 року коефіцієнт 46,00%, сума 667,00 грн, виплачено 667,00 грн; листопад 2016 року коефіцієнт 46,00%, сума 667,00 грн, виплачено 667,00 грн; грудень 2016 року коефіцієнт 52,00%, сума 832,00 грн, виплачено 832,00 грн; січень 2017 року коефіцієнт 52,00%, сума 832,00 грн, виплачено 832,00 грн; лютий 2017 року коефіцієнт 52,00%, сума 832,00 грн, виплачено 832,00 грн; березень 2017 року коефіцієнт 57,70%, сума 923,20 грн, виплачено 923,20 грн; квітень 2017 року коефіцієнт 57,70%, сума 923,20 грн, виплачено 923,20 грн; травень 2017 року коефіцієнт 57,70%, сума 971,67 грн, виплачено 971,67 грн; червень 2017 року коефіцієнт 63,60%, сума 1 071,02 грн, виплачено 1 071,02 грн; липень 2017 року коефіцієнт 63,60%, сума 1 071,02 грн, виплачено 1 071,02 грн; серпень 2017 року коефіцієнт 68,60%, сума 1 155,22 грн, виплачено 1 155,22 грн; вересень 2017 року коефіцієнт 68,60%, сума 1 155,22 грн, виплачено 1 155,22 грн; жовтень 2017 року коефіцієнт 68,60%, сума 1 155,22 грн, виплачено 1 155,22 грн; листопад 2017 року коефіцієнт 68,60%, сума 1 155,22 грн, виплачено 1 155,22 грн; грудень 2017 року коефіцієнт 73,90%, сума 1 302,12 грн, виплачено 1 302,12 грн; січень 2018 року коефіцієнт 73,90%, сума 1 302,12 грн, виплачено 1 302,12 грн; лютий 2018 року коефіцієнт 73,90%, сума 1 302,12 грн, виплачено 1 302,12 грн; березень 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; квітень 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; травень 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; червень 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; липень 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; серпень 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; вересень 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; жовтень 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; листопад 2018 року коефіцієнт 0,00%, сума 0,00 грн, виплачено 0,00 грн; грудень 2018 року коефіцієнт 3,70 %, сума 71,80 грн, виплачено 71,80 грн; січень 2019 року коефіцієнт 3,70 %, сума 71,80 грн, виплачено 71,80 грн; лютий 2019 року коефіцієнт 3,70 %, сума 71,80 грн, виплачено 71,80 грн; березень 2019 року коефіцієнт 7,00 %, сума 134,47 грн, виплачено 134,47 грн; квітень 2019 року коефіцієнт 7,00 %, сума 134,47 грн, виплачено 134,47 грн; травень 2019 року коефіцієнт 7,00 %, сума 134,47 грн, виплачено 134,47 грн; червень 2019 року коефіцієнт 7,00 %, сума 134,47 грн, виплачено 134,47 грн; липень 2019 року коефіцієнт 10,30 %, сума 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; серпень 2019 року коефіцієнт 10,30 %, сума 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; вересень 2019 року коефіцієнт 10,30 %, сума 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; жовтень 2019 року коефіцієнт 10,30 %, сума 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; листопад 2019 року коефіцієнт 10,30 %, сума 206,72 грн, виплачено 206,72 грн; грудень 2019 року коефіцієнт 10,30 %, сума 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; січень 2020 року коефіцієнт 10,30 %, сума 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; лютий 2020 року коефіцієнт 10,30 %, сума 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; березень 2020 року коефіцієнт 10,30 %, сума 216,51 грн, виплачено 216,51 грн; квітень 2020 року коефіцієнт 10,30 %, сума 158,77 грн, виплачено 158,77 грн.

При цьому архівні відомості про грошове забезпечення свідчать, що в грудні 2014 року посадовий оклад позивача становив 760,00 грн, оклад за військовим званням 50,00 грн, в січні 2015 року посадовий оклад становив 760,00 грн, оклад за військовим званням 50,00 грн (тобто в січні 2015 року підвищення цих складових грошового забезпечення не відбувалося); в березні 2018 року мало місце підвищення посадового окладу з 740,00 грн до 3080,00 грн, окладу за військовим званням з 60,00 грн до 950,00 грн.

Згідно з довідкою Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 20 травня 2021 року № 246 на день виключення позивача зі списків особового складу його грошове забезпечення становило 12780,75 грн, в тому числі посадовий оклад 3 080,00 грн, оклад за військовим званням 950,00 грн, надбавка за вислугу років 1 410,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 2720,25 грн, преміювання 4 620,00 грн. Виходячи з цього за розрахунком відповідача сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій становила 35786,10 грн (12780,75 грн / 30 днів х 84 дні).

При цьому згідно з архівною відомістю за 2020 рік, крім посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби та премії, на день виключення зі списків особового складу позивач також отримував винагороду за безпосередню участь в АТО/ООС, винагороду за бойове чергування та індексацію.

Одноразова грошова допомога при звільненні нарахована позивачу в сумі 70294,13 грн (12780,75 грн х 50% х 11 років). При обчисленні одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач виходив з того, що грошове забезпечення позивача становить 12780,75 грн, в тому числі посадовий оклад 3 080,00 грн, оклад за військовим званням 950,00 грн, надбавка за вислугу років 1 410,50 грн, надбавка за особливості проходження служби 2720,25 грн, преміювання 4 620,00 грн.

Винагорода за безпосередню участь в АТО/ООС, винагорода за бойове чергування та індексація, які позивач отримував, до складу грошового забезпечення для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач не враховував.

На підтвердження факту остаточного розрахунку з позивачем відповідач надав розрахунково-платіжні відомості за квітень-травень та липень 2020 року.

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю за квітень 2020 року позивачу було виплачено 168322,99 грн, в тому числі посадовий оклад 2258,67 грн, оклад за військове звання 696,67 грн, винагорода АТО/ООС 7177,42 грн, компенсація за невикористані дні відпустки 39620,33 грн, винагорода за бойове чергування 704,00 грн, допомога на оздоровлення 12780,75 грн, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань 1425,00 грн, одноразова грошова допомога при звільненні 70294,13 грн, індексація 25558,80 грн, щорічна разова грошова допомога до 5 травня 1390,00 грн, надбавка за вислугу років 1034,37 грн, надбавка за особливості проходження служби 1994,85 грн, премія 3388,00 грн.

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю за травень 2020 року позивачу було виплачено 5470,67 грн, а саме винагорода АТО/ООС 4766,67 грн, винагорода за бойове чергування 704,00 грн.

Згідно з розрахунково-платіжною відомістю за липень 2020 року позивачу була виплачена компенсація за неотримане речове майно 32340,59 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ (далі-Закон №1282) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону №1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

На підставі статті 4 Закону №1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як визначено абзацом 2 частини 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Щодо визначення «базового» місяця при розрахунку розміру індексації за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивача прийнято на військову службу з квітня 2009 року, тому при визначенні «базового» місяця для початку обчислення індексації застосуванню підлягає абзац 3 пункту 10-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до абзацу 3 пункту 10-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу (в редакції чинній до 01 грудня 2015 року). Для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації( п.10-2 Порядку 1078).

Абзац пункту 10-1 Порядку № 1078 застосований в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, яка була чинна до 01 грудня 2015 року.

Після 01 грудня 2015 року до Порядку № 1078 внесено зміни та, зокрема, змінено редакцію пункту 10-2, згідно з яким змінилися правила індексації оплати праці (грошового забезпечення) для працівників.

За новим правилом обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

На підставі пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Згідно з п.14 Порядку №1078 роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Мінсоцполітики в листі від 28.04.2016 № 201/10/1.37-16 надало роз`яснення щодо індексації заробітної плати, яке полягає в наступному: "Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Враховуючи викладене та наведені у листі дані, для працівника, який працює з лютого 2014 року, обчислення індексу споживчих цін має здійснюватись з місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник. Якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулося у квітні 2012 року, то для визначення суми індексації такому працівнику з грудня 2015 року має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з травня 2012 року".

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів № 1013 від 09.12.2015 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності з 01.01.2008 та діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено в тому числі схему посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Тобто, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення позивача в даному випадку за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 є січень 2008 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, яка набрала чинності з 01.01.2008 та якою було підвищено посадові оклади військовослужбовцям.

При цьому, підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з абзацами 4-5 пункту 5 Порядку №1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо протиправності дій відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення та зобов`язання нарахувати та виплатити зазначену індексацію за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Суд також зауважує, що індексація є складовою частиною заробітної плати, а тому сума індексації включається до суми заборгованості із заробітної плати, яка повинна бути виплачена особі при звільненні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача щодо не проведення з позивачем повного розрахунку в день звільнення в частині належної йому суми інджексації.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

У справі № 814/2563/16 (К/9901/2705/17) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Отже, з огляду на не врегулювання питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, що також відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, Верховного Суду висловленій у постанові від 30 січня 2019 року у справі №806/2164/16.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117 , 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 , дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, що викладена в справі 6-144ц13, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відтак, оскільки у день звільнення позивача, повна виплата належних позивачу сум відповідачем не була проведена та відповідачем в суді не доведено відсутність вини з невиплати, та враховуючи, що розрахунок суми індексації належить до повноважень відповідача, а на час розгляду справи остаточна сума індексації не визначена, суд першої інстанції дійшов вірно висновку щодо неможливості встановлення загальної суми, яка належала до виплати позивачу, у зв`язку зі звільненням, а також розміру невиплаченої частки по відношенню до загальної суми такої виплати, та те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 відповідно до ст.117 КЗпП України нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з 23 квітня 2020 року по день фактичного розрахунку.

Суд зазначає, що з огляду на положення статей 116, 117 КЗпП, обов`язок виплатити компенсацію за затримку розрахунку при звільненні покладено саме на роботодавця, тож, якщо позивача звільнено зі служби, тобто припинено трудові правовідносини, за наказом відповідача, то і обов`язок виплатити належне позивачу грошове забезпечення, як і наслідки за неналежне виконання цього обов`язку, теж покладено на нього.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд не приймає посилання відповідача на відсутність бюджетних асигнувань на виплату індексації, та зауважує, що Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Кечко проти України" зазначав, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 р. у справі № 200/6455/20-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 р. у справі № 200/6455/20-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Сіваченко

Г.М. Міронова