Справа № 640/30812/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Степанюка А.Г.,

суддів Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФ в м. Києві, викладене у листі від 14.07.2020 року за №2600-0310-8/95885 про відмову у здійсненні перерахунку раніше призначеної йому пенсії за вислугою років;

- зобов`язати ГУ ПФ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років, починаючи з 01.04.2020 року, відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ; у редакції Закону України від 12.07.2001 року №2663-ІІІ, чинній на час призначення пенсії) виходячи з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, на підставі довідки від 12.06.2020 року №21-1215зп Офісу Генерального прокурора, із зазначенням усіх складових розміру заробітної плати, без обмеження граничного розміру з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.04.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що із прийняттям Конституційним Судом України 13.12.2019 року рішення №7-р(ІІ)/2019 відновлено дію положень ч. 20 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачала право на перерахунок пенсії працівників прокуратури, у зв`язку з чим вимоги про перерахунок пенсії на підставі виданої з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 довідки є обґрунтованими. Крім того, суд підкреслив, що обмеження пенсії максимальним розміром може застосовуватися лише до пенсій, що призначені після встановлення відповідних законодавчих обмежень, та зауважив, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано право Позивача на отримання пенсії, виходячи з 90% місячної заробітної плати без її обмеження максимальним розміром.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що приписи ч. 2 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII визначають, що пенсія призначається у розмірі 60% від суми місячної (чинної) заробітної плати. Також зауважує, що нормами указаного Закону обмежено максимальний розмір пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановленими для осіб, які втратили працездатність. Окремо звертає увагу, що судом не було враховано, що у випадку проведення перерахунку пенсії Позивачу її розмір зменшиться. Крім іншого, зазначає про безпідставність стягнення судом першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційні скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що в силу положень Конституції України права і свободи не можуть бути звужені, закон зворотної сили не має, а тому при перерахунку пенсії мають застосовуватися ті відсотки, які встановлені при її призначенні. Крім того, зауважує про те, що пенсія була призначена до набрання чинності нормою, якою запроваджено обмеження її максимальним розміром.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 2006 року перебуває на обліку в ГУ ПФ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії на підставі ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону України від 12.07.2001 року №2663-ІІІ згідно довідки від 12.06.2020 року №21-1215зп, виданої Офісом Генерального прокурора, з 26.03.2020 року в розмірі 90% без обмеження граничим розміром (а.с. 16).

Листом від 14.07.2020 року №2600-0310-8/95885 ГУ ПФ в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення вимог заяви, оскільки в силу положень ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII пенсія прокурорам призначається у розмірі 60% від суми їх місячної (чинної) заробітної плати, а її розмір не може перевищувати десяти прожитковим мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Крім того, підкреслено, що оскільки розмір пенсії ОСОБА_1 з урахуванням рішення суду складає 17 284,18 грн. то здійснювати перерахунок пенсії, внаслідок якого розмір останньої з урахуванням обмежень складатиме 17 120,00 грн., є недоцільно (а.с. 12).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 46, 92 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ), ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), а також ряду рішень Конституційного Суду України, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на виникнення у Позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням того відсоткового співвідношення до заробітної плати, яке було визначено на момент призначення пенсії, без обмеження максимальним розміром.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

На час призначення Позивачу пенсії (2006 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (до 15.07.2015 року).

Відповідно до частини 1 цієї правової норми прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно ч. 12 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (ч. 17 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ).

До статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ вносилися зміни Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI), унаслідок яких наведена вище частина 17 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ з 1 жовтня 2011 року стала 18, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.

14.10.2014 року ухвалено Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ.

У первинній редакції частина 12 статті 86 цього Закону мала такий текст: «Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Отже, первинна редакція наведеної правової норми та частина 17 (з 1 жовтня 2011 року - 18) статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Розділ XII «Прикінцеві положення» Закону № 1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі й стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15.07.2015 року. Водночас з 15.07.2015 року втратив чинність Закон № 1789-XII (крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 14 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 462, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів).

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VIII (далі - Закон № 76-VIII), яким, зокрема, частину 18 статті 50-1 Закону України № 1789-ХІІ (діяла до 15 липня 2015 року) та частину 20 статті 86 Закону України № 1697-VІІ (набрала чинності 15 липня 2015 року) викладено у новій редакції, відповідно до якої умови на порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття зазначеного Закону, як убачається із пояснювальної записки до його законопроекту, було обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей держави дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

Таким чином, починаючи з 01.01.2015 року, в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Законів України «Про прокуратуру».

Законодавець повноваження на встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури після 01.01.2015 року делегував Кабінету Міністрів України.

13 грудня 2019 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 7-р(II)/2019, яким:

- визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України;

- положення частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

До того ж Конституційний Суд України установив такий порядок виконання цього рішення:

- частина 20 статті 86 Закону № 1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина 20 статті 86 Закону № 1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Отже, з моменту прийняття зазначеного рішення правові підстави для проведення перерахунку пенсій, призначених на підставі Закону України №1789-ХІІ, визначені положеннями частини 20 статті 86 Закону № 1697-VII.

Тим часом, із прийняттям Закону № 1697-VII запроваджений новий порядок розрахунку заробітної плати прокурорів.

Так, відповідно до положень статті 81 цього Закону, посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом, визначеним у частині 4 цієї правової норми.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, питання розміру заробітної плати прокурора, так само як і розміру його пенсійного забезпечення, врегульовані положеннями Закону № 1697-VII, то колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для застосування положень Закону №1789-ХІІ у відповідній частині відсутні.

Відмінний підхід призведе до нерівного становища осіб, яким пенсійне забезпечення призначено за Законом №1789-ХІІ, та осіб, яким таке забезпечення призначено за діючим Законом.

Як убачається із матеріалів справи, довідка про розмір заробітної плати від 12.06.2020 року №21-1215зп (а.с. 15) видана саме на підставі положень Закону №1697-VII.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з твердженням Відповідача, що проведення перерахунку на підставі такої довідки має здійснюватися виходячи з процентного розміру пенсії, встановленого положеннями ст. 86 Закону №1697-VII.

Щодо посилання Позивача на те, що факт призначення ОСОБА_1 пенсії саме у розмірі 90% у відношенні до місячного (чинного) заробітку та без обмеження максимальним розміром встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили, колегія суддів зазначає, що указане судове рішення не стосується питання перерахунку пенсії на підставі довідки від 12.06.2020 року №21-1215зп з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7(ІІ)/2019.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає помилковою позицію суду першої інстанції про те, що пенсія ОСОБА_1 має бути перерахована за правилами, передбаченими ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ та у тому відсотковому співвідношенні до заробітної плати, в якому її було призначено.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про наявність підстав для перерахунку пенсії без обмежень максимального граничного розміру колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Так, обмеження максимального розміру пенсії вперше були введені в дію Законом №3668-VI.

Приписи ст. 2 Закону №3668-VI, який, як уже було зазначено вище, набрав чинності 01.10.2011 року, визначають, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У свою чергу, згідно ч. 18 ст. 86 Закону №1697-VII у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII (далі - Закон №911-VIII), яка набрала чинності з 01.01.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Згідно абз. 1 п. 2 розд. ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону №3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави для висновку, що вказані норми Закону №3668-VI стосуються виплат пенсії, призначеної до 01.10.2011 року, та розмір якої на час призначення перевищував встановлений цим Законом її максимальний розмір. Виплата таких пенсій здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків до того моменту, коли встановлений максимальний розмір пенсії відповідатиме розміру відповідної пенсії.

Таким чином, указану норму не можна тлумачити як підставу для скасування обмеження максимального розміру пенсій, призначених до набрання чинності Законом №3668-VI. У даному випадку ця норма не скасовує обмеження розміру пенсії Позивача, а лише визначає, що до моменту, коли розмір пенсії не відповідатиме встановленому максимальному розміру, виплата такої пенсії здійснюється без підвищень, доплат та інших перерахунків.

Як було зазначено вище, згідно абз. 1 п. 2 розд. II «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

При цьому абз. 2 п. 2 розд. ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI визначено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Наведені у п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

Отже, положення цього пункту спрямовані на врегулювання питань, які виникають у зв`язку із застосуванням Закону № 3668-VI щодо осіб, права яких внаслідок такого застосування могли підлягати звуженню. У зв`язку з цим приписи пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI, а саме - усі його чотири абзаци, застосовуються у системному зв`язку між собою.

Таким чином, пункт 2 розділу ІІ Закону № 3668-VI у контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01.10.2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність).

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, на момент набрання чинності Законом №3668-VI пенсія Позивача не перевищувала законодавчо встановленого максимального розміру, то на нього не поширюються норми пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI.

Аналіз пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI дає підстави для висновку, що метою вказаної норми є деталізація умов дії положень статті 2 цього ж Закону лише щодо категорії пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом та перевищує встановлений максимальний розмір пенсії.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI у контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії: 1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI, 2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01.10.2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту «обмеження максимального розміру пенсії» за колом осіб в момент набуття чинності Закону №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI).

Норми статті 2 Закону №3668-VI кореспондуються з положеннями ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

Як вбачається зі встановлених по справі обставин, внаслідок перерахунку пенсії Позивача її розмір перевищить максимальний. Відтак, оскільки таке перевищення стало результатом перерахунку у період дії загальної норми ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VI, то до регулювання спірних правовідносин слід застосовувати положення вказаної статті, яка встановлює обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені положення Закону №3668-VI та ч. 3 ст. 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Отже, на переконання судової колегії, відмова ГУ ПФ в м. Києві у нарахуванні (перерахунку) і виплаті пенсії ОСОБА_1 без обмеження граничного розміру пенсії є законною і обґрунтованою та не призвела до зменшення розміру пенсії останнього, яку він отримував до цього. У даному випадку така відмова за своєю суттю не є звуженням обсягу вже набутих Позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Наведені вище висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 року у справі №580/234/19.

Крім того, зазначена правова позиція у подальшому неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 10.12.2020 року у справі №580/492/19, від 05.11.2020 року у справі №440/2423/19, від 24.09.2020 року у справі №640/5854/19.

Встановлення постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 31.10.2016 року у справі №760/16003/16-а права на перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 27.04.2016 року №18-655 у розмірі 90% від середнього заробітку та без обмеження максимальним розміром колегія суддів не може враховувати в якості преюдиційних обставин у розумінні ч. 4 ст. 78 КАС України, оскільки частиною 7 цієї ж статті передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. До того ж предмети і підстав позову у цих справах є відмінними.

Окремо судова колегія звертає увагу, що, з огляду на викладені вище мотиви, твердження Відповідача про те, що внаслідок проведення перерахунку на підставі довідки про розмір заробітної плати від 12.06.2020 року №21-1215зп та з урахуванням наведених вище положень нормативно-правових актів, розмір пенсії Позивача зменшиться, є обґрунтованим.

У свою чергу, відповідно до п. 4 розд. ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Водночас, посилання Апелянта на відсутність підстав для стягнення з нього судом першої інстанції судових витрат колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що суперечать ч. 1 ст. 139 КАС України, якою прямо передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позов, не врахував особливостей правового регулювання перерахунку пенсії прокурорів, а відтак прийшов до помилкового висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ст. 50-1 Закону№1789-ХІІ, а не положень ст. 86 Закону № 1697-VII та норм Закону №3668-VI. Наведені вище обставини є підставою для скасування судового рішення із прийняттям нового про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено « 08» вересня 2021 року.