Справа № 380/1391/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/1391/21 пров. № А/857/11272/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гудима Л.Я.,

Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовк А.Ю.,

представника позивача Завади Т.Р.,

представника відповідача Тістечка Ю.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Сидор Н.Т., повний текст рішення складено та підписано 30.04.2021) у справі № 380/1391/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фескор" до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ТзОВ "Фескор" звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправним і скасувати рішення про коригування митної вартості № UA209000/2091/201196/2 від 23.07.2019.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що митному органу надано всі наявні у нього документи та відповідно до переліку визначеного ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України, МКУ), що підтверджують митну вартість ввезеного товару та дають змогу визначити митну вартість товару за основним методом за ціною договору. Задекларована митна вартість визначалась декларантом на підставі положень контракту № 1НМР-FS від 19.10.2018 та положень відповідного інвойсу № 268/07/2019 від 17.07.2019. Також вартість товару відображена у митних деклараціях країни відправлення, що долучались при поданні первинних митних деклараціях. Стверджує, що вказані документи не містять розбіжностей щодо кількості, найменування, якості та ціни задекларованих товарів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила Галицька митниця Держмитслужби, вважаючи, що таке винесене з порушенням норм матеріального права, при тому, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи; а тому просила скасувати оскаржуване рішення та в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час митного оформлення митний орган встановив численні розбіжності у поданих документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару. Крім того, позивач на вимогу органу доходів і зборів додаткових документів не надавав, зокрема, банківських платіжних документів, бухгалтерських документів, які б містили інформацію щодо термінів та способів оплати товару, прайс-листів виробника, висновків експертних організацій, транспортні перевізні документи, копію митної декларації країни відправлення.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив вимоги апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом, між ТзОВ «Фескор» () та компанією «НМР Group» (Рига, Латвія) укладено контракт № 1HMP-FS від 19.10.2018.

За умовами цього контракту Продавець продає, а Покупець купляє одяг, взуття, речі, що були у використанні (секонд хенд). Кількість і асортимент Товару вказуються в інвойсах. (а.с. 20-22).

На виконання вказаного контракту та згідно з умовами інвойсу ТзОВ «Фескор» до митного оформлення подано митну декларацію ВМД ІМ 40 №UA209140/2019/162945 за кодами товарів «Одяг вживаний, для подальшого використання з текстильних матеріалів (SecondHand) - 3-ї, 2-ї, 1-ї категорії: футболки, сорочки, блузки, светри, штани, шкарпетки, верхній одяг, куртки, джинсовий одяг, верхній зимовий одяг. Ступінь зношеності не перевищує 28 %», задекларована митна вартість 509 887,64 грн (задекларована вартість за одиницю 1,2 USD); за кодом «Взуття вживане, для подальшого використання, зимове, весняно-осіннє та літнє, 1-ї, 2-ї, 3-ї категорії. Ступінь зношення не перевищує 28 %», задекларована митна вартість 27 905, 86 грн (задекларована вартість за одиницю 1,22 USD); за кодом «Речі вживані несортовані, з текстильних матеріалів в асортименті: ковдри, дорожні пледи, білизна, скатертини, фіранки та ін. Ступінь зношеності не перевищує 28 %», задекларована митна вартість 8862,26 грн (задекларована вартість за одиницю 1,2 USD) (а.с. 62).

На підтвердження заявленої митної вартості декларант одночасно з митною декларацією подв такі документи: сертифікат якості б/н від 17.07.2019; рахунок-фактура (інвойс) № 268/07/2019 від 17.07.2019; автотранспортна накладна б/н від 17.07.2019; декларація про походження товару № 268/07/2019 від 17.07.2019; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 19-09/394 від 27.11.2019; зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1HMP-FS від 19.10.2018; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 13.12.2018; заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів № 7/934-19 від 11.02.2019; сертифікат дезінфекції від 15.07.2019; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів UA 209140.2019.162945 від 23.07.2019.

Не погоджуючись із заявленою митною вартістю, Львівська митниця ДФС прийняла рішення UA 209000/2019/201196/2 від 23.07.2019 про коригування митної вартості товарів, згідно з яким провела такі коригування митної вартості:

- за кодом товару встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD, загальна сума 23 862, 46 USD;

- за кодом товару встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD, загальна сума 1284,57 USD;

- за кодом товару встановлена вартість за одиницю 1,4401 USD, загальна сума 414,75 USD (а.с. 56 - 57).

Згідно із пунктом 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 23.07.2019 № UA 209000/2019/201196/2 обставинами прийняття рішення та джерелами інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості товару, зазначено: «Митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у п. 2-3 статті 5 Митного кодексу України: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) товару; копію митної декларації країни відправника; висновки про якісні та кількісні характеристики товару, підготовлені спеціальними експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку бухгалтерської документації.

У графі 5 СМR відсутня дата інвойсу, що суперечить вимогам Закону України «Про Приєднання України до конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 № 57-V. Відповідно до п. 4.1 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості. Під час розгляду документів було виявлено, що у фактурі відсутні відомості, щодо оплати відповідно до п. 5.2 контракту (можлива передоплата). Контракт не відповідає вимогам ст. 254 Митного кодексу України та вимогам Наказу Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 06.09.2001 №201 МКУ. Висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, містить застарілу інформацію, щодо вартості товару станом на березень 2019 року. Також експерт здійснював дослідження без огляду майна і наголосив, що ця обставина є фактором обмеження достовірності висновку щодо даного майна. У фактурі вказано адресу, зокрема поштовий індекс продавця LV2164. Натомість, на офіційному сайті Єврокомісії ec.europa.eu при пошуку за номером платника ПДВ вказується, що продавець НМР Group за тією ж адресою вказує поштовий індекс LV-2103. Використання онлайн-сервісів (зокрема googiemaps) також вказує на те, що індекс, зазначений в інвойсі, не належить вказаній адресі. Серед інших декларантом до митного оформлення поданий документ «сертифікат дезінфекції», який містить посилання на інвойс, хоча інвойс виданий на 2 дні пізніше, ніж сертифікат дезінфекції. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові документи наявні у них документи на підтвердження заявленої ним митної вартості товару. Декларантом додаткових документів не надано. Проведено консультації з декларантом відповідно до статті 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичності та подібні (аналогічні) товари, методи 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугували МД UA209140/2019/154266 від 25.06.2019». (а.с. 56 - 57).

Також прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209140/2019/01657 з таких причин: «Неможливість завершення митного оформлення у зв`язку із прийняттям рішення про визначення митної вартості № UA209140/2019/01657 у зв`язку із неможливістю завершення митного оформлення у зв`язку із невірно заповненими графами гр. 12, 45, 43, 44 ВМД, відповідно до рішення про коригування митної вартості від 23.07.2019 № UA209000/2019/201196/2 (порушено умови декларування передбачені п. 1 п.8 ст. 257 МКУ, ст. 55 МКУ, ПКМУ від 20.05.12 № 450) (а.с. 58).

Не погодившись із вказаним коригуванням митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував це тим, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас митниця не довела наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товару та протиправність оскаржуваного рішення про таке коригування.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються МК України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Статтею 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1).

Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 МК України декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Матеріалами справи підтверджено, що митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації за № UA209140/2019/162945, визначено за основним методом, а до митної декларації декларантом долучено:

- сертифікат якості б/н від 17.07.2019;

- рахунок-фактура (інвойс) № 268/07/2019 від 17.07.2019;

- автотранспортна накладна б/н від 17.07.2019;

- декларація про походження товару № 268/07/2019 від 17.07.2019;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 19-09/394 від 27.11.2019;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) № 1HMP-FS від 19.10.2018;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) № 1 від 13.12.2018;

- заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що товари, що включені до Зеленого переліку відходів № 7/934-19 від 11.02.2019;

- сертифікат дезінфекції від 15.07.2019;

- митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів UA 209140.2019.162945 від 23.07.2019.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури (інвойс) № 268/07/2019 від 17.07.2019, а декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною рахунку-фактури (інвойс) №268/07/2019 від 17.07.2019.

Тобто, подані декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок-фактура (інвойс) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).

Відповідно до пункту 1 частиною 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках: - якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності; - не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; - не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Як вказано у пункті 2 ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.

Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.

Натомість надані декларанту повідомлення стосовно необхідності подання митному органу додаткових документів не містить відомостей щодо правових підстав для витребування таких документів, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.

За таким повідомленням декларантом було повідомлено відповідача про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, оскільки всі необхідні документи були надані до МД.

Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на час витребування від позивача додаткових документів, відповідачем не було визначено та не було повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 МК України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Щодо правових підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості, то частина 1 ст. 55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, саме ці вище перелічені випадки і є правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості.

Натомість, як видно зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, як підставу для коригування митної вартості товару відповідач зазначив, що перший метод не застосований, у зв`язку з ненаданням документів, передбачених ч. 2 та ч.3 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; копію митної декларації країни відправлення; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) товару; копію митної декларації країни відправника; висновки про якісні та кількісні характеристики товару, підготовлені спеціальними експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку бухгалтерської документації.

Проте, відповідач не довів належними доказами обставин відносно наявності у відповідача хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 МК України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, про яку в установленому порядку був би повідомлений позивач, що в подальшому могло б бути правовою підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта.

Позаяк, відповідачем на стадії направлення повідомлення про необхідність подання позивачем додаткових документів не було встановлено правових підстав для такого витребування та не повідомлено про наявність таких підстав позивача, то витребування відповідачем додаткових документів не відповідає положенням наведеного законодавства.

Як наслідок, обставина щодо ненадання позивачем додаткових документів не може бути правовою підставою для винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2018 у справі № 809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Окрім того, платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар.

Колегія суддів зазначає, що прямого зв`язку між відомостями, відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак, ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення або не зазначення у ньому якогось із реквізитів рахунку фактури не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

В оскаржуваному рішенні відповідач покликається на те, що графі 5 СМR відсутня дата інвойсу, що суперечить вимогам Закону України «Про приєднання України до конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006 №57-V.

Колегія суддів зазначає, що СМR може бути джерелом відомостей про країну походження товару (ч. 9 ст. 43 МК України), про кількість вантажних місць, їх маркування, номери, зовнішній стан товарів та їх пакування (ч. 2 ст. 191 МК України), про автотранспортний засіб комерційного призначення, що перевозить товари (ч. 2 ст. 221 МК України). Проте, приписами МК України не передбачено, що СМR є джерелом відомостей про митну вартість товарів.

Суд першої інстанції вірно не врахував посилання відповідача на те, що у фактурі відсутні відомості, щодо оплати відповідно до п. 5.2 контракту (можлива передоплата); у фактурі вказано адресу, зокрема поштовий індекс продавця LV2164, тоді як на офіційному сайті Єврокомісії ec.europa.eu при пошуку за номером платника ПДВ вказується, що продавець НМР Group за тією ж адресою вказує поштовий індекс LV-2103; використання онлайн-сервісів (зокрема googiemaps) і вказує на те, що індекс, зазначений в інвойсі, не належить вказаній адресі; поданий декларантом документ «сертифікат дезінфекції» містить посилання на інвойс, хоча інвойс виданий на 2 дні пізніше, ніж сертифікат дезінфекції.

Відповідач не конкретизував яким саме чином зазначені обставини впливають на числове значення заявленої митної вартості товарів.

Також суд першої інстанції вірно не врахував покликання відповідача на те, що висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, містить застарілу інформацію, щодо вартості товару станом на березень 2019 року, оскільки митна вартість екскаватора визначена на основі рахунку-фактури, а не висновку експерта.

Відповідач не наводить жодних доводів щодо того, яким чином вони можуть вплинути на правильність визначеної митної вартості імпортованого товару та/або унеможливлять її визначення за основним методом. Вказане також свідчить про перевірку відповідачем нечислових обставин, посилання на які не можуть бути належною, достатньою та законною підставою для коригування митної вартості товарів, визначеної позивачем за основним методом.

Таким чином, відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав, та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59 - 63 Митного кодексу України, й з порушенням порядку визначення митної вартості товару за резервним методом.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України та є таким, що прийняте в порушення виключного переліку правових підстав, визначених ч. 6 ст. 54 МК України, за наявності яких відповідач вправі був приймати відповідне рішення.

Враховуючи наведені норми закону та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, про те, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товарів, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Оскільки відповідач не довів правомірність оскаржуваного рішення, а встановлені у справі обставини свідчать про його протиправність, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення шляхом визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів про коригування митної вартості № UA209000/2091/201196/2 від 23.07.2019.

Враховуючи наведене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року в адміністративній справі № 380/1391/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Постанова складена в повному обсязі 09 вересня 2021 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду