Справа № 160/3382/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2021 року Справа № 160/3382/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБогатинської К.В.,
представника позивача: Шипіло Д.О.,
представника відповідача: Зубець А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №160/3382/21 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОСК ГРУП" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,
09.03.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОСК ГРУП" до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110160/2020/800184/1 від 11.12.2020;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 відкрито провадження у справі №160/3382/21 та вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.04.2021. Останнє судове засідання по справі відбулося 15.06.2021.
19.05.2021 до суду надійшлі від Дніпровської митниці Держмитслужби заперечення проти відповіді на відзив, в яких митний орган виклав власну позицію у спірних правовідносинах, навівши обґрунтування аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позовну заяву.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
09.07.2020 між ТОВ "ЛОСК ГРУП" (Покупець) та іноземною компанією "GUANGDONG GMT FOREIGN TRADE SERVICE" (Китай) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт за № 2-0907.
Згідно з умовами цього Контракту (пункти 1.1., 1.2.), Продавець зобов`язується поставити Покупцю на підставі його замовлення непродовольчі товари (надалі Товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар.
Товар поставляється окремими партіями, кількість, асортимент і відповідність технічним умовам вказуються окремо на кожну партію у відповідному замовленні Покупця. Продавець вказує кількість і ціну товару в інвойсі та/або Специфікації, відповідно до замовлення Покупця. Поставка здійснюється безпосередньо з заводу виготовлювача або зі складів Продавця.
Відповідно до пунктів 2.1.-2.4. Контракту, ціна за Товар вказується в специфікації та/або інвойсі, що додається до кожної партії Товару.
Ціна встановлюється Продавцем в доларах США і може бути змінена за взаємною домовленістю Сторін.
Загальна сума Контракту становить вартість всіх поставок в рамках цього Контракту.
Ціна Товару включає вартість самого Товару, маркування, експортного пакування, транспортування до порту відправки, вантажно - навантажувальних робіт з поміщення Товару на борт судна, митні, банківські та інші витрати, пов`язані з експортом Товару в країні відправлення.
Поставка Товару здійснюється на умовах FOB Шеньжень (Китай) (ІНКОТЕРМС-2010). Сторони керуються положенням Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції Міжнародної торгової палати 2010 року) в частині що стосується визначення базису поставки FOB, використовуваного в цьому Контракті (пункт 3.1. Контракту).
Згідно з пунктом 6.3. Контракту, кожен платіж здійснюється у валюті цього Контракту, зазначеної в пункті 2.2. в доларах США.
Відповідно до пункту 9.6. Контракту, цей Контракт набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2020р., а в частині взятих Сторонами на себе зобов`язань - до повного їх виконання. Закінчення терміну дії Контракту не призводить до закінчення зобов`язань сторін по платежах і врегулювання претензій. Контракт вважається виконаним в повному обсязі з моменту виконання взятих на себе зобов`язань повністю. Контракт вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна зі сторін цього Контракту за 20 календарних днів до його закінчення, письмово не заявить про припинення Контракту.
Відповідно до графи 20 ЕМД № UA110160/2020/015300 умови поставки FOB CN Shenzhen.
Вартість товару за ЕМД № UA110160/2020/015300 визначена декларантом (ТОВ "ЛОСК ГРУП") за основним методом, а саме: за ціною, що передбачена договором.
Для підтвердження відомостей, заявлених про митну вартість товару, позивачем разом з ЕМД № UA110160/2020/015300 надані відповідачу документи, що заявлені у графі 44 митної декларації, а саме:
При проведенні перевірки документів, які надані на підтвердження заявленої митної вартості товарів, Дніпровською митницею Держмитслужби виявлено наступне:
- у рахунку від 16.11.2020 №53, довідці № SL000039А від 16.11.2020, заявці на перевезення № SL1039 від 09.10.2020 не зазначено найменування та опис товару, який перевозиться в контейнері (не має посилання на коносамент, інвойс, тощо), який прийнятий до перевезення, а тому не можуть бути об`єктивними та такими, що підтверджують транспортні витрати, що мають включатися до митної вартості товару;
- надані до митного оформлення документи містять різні дані про місце та порт завантаження вантажу, а саме: у заявці на перевезення № SL1039 від 09.10.2020 зазначається порт та місце завантаження Shekou, що підтверджено наданими до митного оформлення коносаментами від 09.10.2020 № MRFB20100996A та від 09.10.2020 №205212657. А виставлений рахунок та надана довідка перевізника містять відомості про інший порт завантаження та відправлення, а саме: Shenzhen, що може свідчити про перевантаження вантажу, що саме не висвітлюється в рахунку виставленому на оплату транспортних послуг;
- наданий страховий сертифікат №2 від 09.10.2020 відповідає мінімальному покриттю, що передбачено заявленими умовами поставки та містить відомості щодо вартості страхової премії 6293,73 грн (222,52 дол.США). Проте, вищевказаний страховий документ не кореспондується з рахунком-інвойсом №XY201005 від 05.10.2020, виставленого продавцем «GUANDONG GMT FOREIGN TRADE SERVICE CORP.» (Китай), відповідно до якого ціна товару сформована на умовах поставки FOB Shenzhen та викликає обґрунтовані сумніви щодо повноти включення складових митної вартості, а саме витрат на страхування. У п.7 страхового сертифікату зазначено, що страхова сума визначається в розмірі 100% від дійсної вартості вантажу, страхова сума складає 2255815,65 грн., що не кореспондується з наданим рахунком-інвойсом №XY201005 від 05.10.2020.
З огляду на те, що у відповідача виникли сумніви в достовірності заявленої митної вартості товарів, ним витребувано у декларанта додаткові докази.
11.12.2020 для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом додатково були надані такі документи: копія листа №01 від 18.11.2020, довідка по математичному розрахунку витрат на доставку вантажу №2711-2020-2 від 27.11.2020 та надані наступні пояснення:
- відповідно до пункту 2.4., розділу 2 контракту № 2-0907 від 09.07.2020, ціна товару включає вартість самого товару, маркування, експортного пакування, транспортування до порту відправки, вантажно-навантажувальних робіт з поміщення товару на борт судна, митні, банківські та інші витрати, пов`язані з експортом товару в країну відправлення. Згідно з пунктом 3.1., розділу 3 контракту № 2-0907 від 09.07.2020, поставка товару здійснюється на умовах FOB Shenzhen. Відповідно до МД від 02.12.2020 №UA110160/2020/015300, до митного оформлення надано інвойс № XY201005 від 05.10.2020, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах поставки FOB CN Shenzhen, згідно Інкотермс 2010. Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс - 2010) за терміном FОВ, покупець ТОВ "ЛОСК ГРУП" уклав договір транспортного експедирування №21102020/11 від 21.09.2020р. Для підтвердження вартості перевезення декларантом було надано відповідно до договору № 21102020/11 від 21.09.2020р., рахунок №53 від 16.11.2020, за морське перевезення за маршрутом Шеньчжень (Китай) Чорноморськ (Україна), включаючи транспортно - експедиційне обслуговування за межами України, довідку № SL000039A від 16.11.2020р., у якій зазначено що це консолідований вантаж прямує у контейнері MRKU2332590, та є посилання на коносаменти, які зазначені у МД від 02.12.2020 № UA110160/2020/015300 у графі МД 44 під кодом 0705 згідно класифікатора документів: лінійний коносамент № 205212657, та домашній коносамент MRFB20100996A. Також у довідці зазначено, що на шляху слідування вантажу була зміна судна, та вантаж страхувався. Згідно рахунку №53 та довідки №SL000039A від перевізника, товар який зазначений у МД від 02.12.2020 № UA110160/2020/015300, та надані декларантом дані/документи вартості перевезення, підтверджують транспортні витрати, що мають включатися до митної вартості товару, та свідчать про включення повної суми транспортних витрат до митної вартості товару, що тягне за собою вірний розрахунок та надання митному органу достовірної заявленої митної вартості, та сплати в повному обсязі митних платежів;
- ТОВ "ЛОСК ГРУП" надіслало лист № 01 від 18.11.2020 на ТОВ «СЕЙФЛОДЖИК ФРЕЙТ ЕЙДЖЕНСІ» про зміну призначення платежу: Призначення платежу читати у наступній редакції «Сплата за морське перевезення згідно рах. 53, 54, 55 від 16.11.2020р. Без ПДВ».
Як зазначає відповідач, ТОВ «ЛОСК ГРУП» надіслано відповідь на повідомлення митниці вих. № б/н від 11.12.2020, документів відповідно до переліку, сформованого у повідомленні не надано.
Не погодившись з рішеннями Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів, скориставшись своїм правом відповідно до ч. 7 ст. 55 Митного кодексу України, позивач звернувся до відповідача, з метою випуску придбаного товару у вільний обіг на територію України, на підставі митної декларації NUA110160/2020/015812 від 14.12.2020 р.
Позивач сплатив різницю між сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною самим декларантом та сумою митних платежів, обчислених згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, що склало 37 583,95 грн.
Вважаючи вищезазначені рішення про коригування митної вартості товару та картку відмови у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, ТОВ «ЛОСК ГРУП» звернулося за захистом власних прав та інтересів до суду з означеним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.
Згідно із приписами ч. 1 і ч. 2 ст. 382 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які зовнішньоекономічні договори (контракти), крім тих, укладення яких заборонено законодавством України. Форма і порядок укладення зовнішньоекономічного договору (контракту), права та обов`язки його сторін регулюються Законом України "Про міжнародне приватне право" та іншими законами.
Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» №959-XII від 16.04.1991 передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.
Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлені розділом III Митного кодексу України (надалі МК України) і базуються на положеннях Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Відповідно до Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості з точки зору її повноти і прав (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Згідно з статтею VII ГАТТ оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України (далі МК України), митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як передбачено ч.1 ст.50 МК України, відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
У ч. 1 та ч. 2 ст. 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
У випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Суд зазначає, що ч. 2 ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Така ж позиція знайшла своє відображення у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року» за №2 від 13.03.2017.
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
У відповідності до ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

У відповідності до ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Згідно з ч. ч. 2-8 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частиною 7 статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частини 2статті 58 МК України - метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Аналіз положень частини 3 статті 53, частин 1, 2 та 5 статті 54, статті 58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Як вже зазначалося судом, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за електронною митною декларацією, встановив, що в наданих позивачем документах є розбіжності: декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару всіх складових митної вартості, необхідних при її обчисленні. Відповідач посилається, що позивачем не подано достовірних відомостей про місце (місто та порт) відвантаження товару, вартість транспортування та страхування товару.

Зауваження, що викладені відповідачем у відзиві, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару.

Стосовно розбіжностей та зауважень митного органу, на які відповідач посилається в оскаржених картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішенні, суд зазначає таке.

Як вказав відповідач, у наданих позивачем для підтвердження вартості перевезення рахунку від 16.11.2020 № 53, довідці № SL000039А від 16.11.2020, заявці на перевезення № SL1039 від 09.10.2020 не зазначено найменування та опис товару, який перевозиться в контейнері (не має посилання на коносамент, інвойс, тощо) який прийнятий до перевезення.

Суд звертає увагу, що в рахунку від 16.11.2020 №53, довідці № SL000039А від 16.11.2020 та заявці на перевезення № SL1039 від 09.10.2020 є посилання на номер контейнеру НОМЕР_1 , в якому слідував вантаж. Номер контейнеру також зазначено в комерційному інвойсі №ХY201005 від 05.10.2020, в якому, окрім іншого, є інформація щодо найменування та опис товару, який перевозиться в контейнері.

Крім того, перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений частиною 2 статті 53 МК України, серед яких рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Рахунок-фактура (англ. invoice account) є видом комерційного рахунка, в якому зазначено суму, яка повинна бути сплачена за товар. Окрім основного призначення рахунок-фактура може бути використаний як супровідний документ.

Одночасно з цим, суд зауважує, що затвердженої форми рахунку-фактури чи рахунку-проформи, так само як і довідки або заявки на транспортно-експедиторські послуги, та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено.

Враховуючи викладене, посилання митного органу на відсутність в рахунку такого реквізиту як найменування та опис товару або відсутність посилання на коносамент, інвойс, є безпідставними.

Таким чином, відсутність посилання на умови поставки в інвойсі, довідці або заявці жодним чином не впливає на складові митної вартості та не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Стосовно посилання відповідача на різні дані про місце та порт завантаження вантажу, необхідно зазначити таке.

Відповідно до пункту 3.1. контракту, поставка Товару здійснюється на умовах FOB Шеньжень (Китай) (ІНКОТЕРМС-2010). Сторони керуються положенням Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС» (в редакції Міжнародної торгової палати 2010 року) в частині що стосується визначення базису поставки FOB, використовуваного в цьому Контракті.

В графі 20 ЕМД № UA110160/2020/015300 визначено умови поставки FOB CN Shenzhen.

Як зазначив позивач у відповіді на відзив та наданих поясненнях під час судового засідання, умовами контракту передбачено відправлення товару з міста Шеньжень (Shenzhen). Порт, з якого фактично відвантажувався товар - Шекоу (Shekou), який знаходиться в місті Шеньжень (Shenzhen), що не суперечить наданим до митного оформлення документам. Таким чином, Шеньжень (Shenzhen) та Шекоу (Shekou) це не різні порти відвантаження товару, а місто та порт, в яких було відвантажено товар.

Доказів протилежного митним органом надано не було.

Також суд не погоджується з посиланням митного органу на те, що надані декларантом документи, які підтверджують перевезення та страхування товару містять розбіжності.

Як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем, товар прямував як консолідований вантаж в одному контейнері №MRKU2332590, за різними коносаментами: MRFB20100996A, MRFB20100996B та MRFB20100996C, а тому оплата вартості перевезення та страхування вантажу здійснювалася позивачем за весь контейнер.

Позивач надав відповідачу довідку від перевізника вих. №2711-2020-2 від 27.11.2020, в якій зазначено математичний розрахунок вартості перевезення та вартості страхування. Дані щодо вартості перевезення та страхування в даній довідці відповідають наданим позивачем документам для митного оформлення товару.

Окрім того, в пунктах 6.3. та 6.5. сертифікату про страхування №2 до договору добровільного страхування вантажів №TRS 21367 від 31.08.2020 є посилання на контейнер та відповідні коносаменти.

Положення п.6 ч.2 ст.53 МК України та Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012, не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування або страхування товарів, відповідно, надані перевізником довідки про надані транспортно - експедиторські витрати, в тому числі страхування вантажу, а також їх математичний розрахунок є допустимими доказами розміру таких витрат.

Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення або страхування, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення або страхування товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідки про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення або страхування товарів.

Така правова позиція викладена, зокрема, в пункті 2.11 Довідки щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року, затвердженої постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 13.03.2017.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №815/2501/18, від 22.08.2019 у справі №810/2784/18, який підлягає врахуванню у спірних правовідносинах.

Оцінюючи правомірність винесення оскарженого рішення Дніпровської митниці Держмитслужби, суд виходить з того, що відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Натомість, суд зауважує, що надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за означені товари.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент митного оформлення придбаного позивачем товару у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.

У постановах від 31.03.2015 та 02.06.2015 (справи №21-127а15, №21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вказав Верховний Суд в постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18, зі змісту приписів розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») Митного кодексу України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості. Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів. Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Статтею 64 МК України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Відповідно до частин 4, 5 статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Суд зазначає, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Митного кодексу України надавалися відповідні документи, що підтверджують митну вартість заявленого до розмитнення товару.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 МК України.

Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4, 5 статті 58 МК України.

У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.

Що стосується посилання митного органу на дані інформаційних ресурсів митних органів, в яких наявна інформація про митне оформлення подібних товарів, у зв`язку з чим митна вартість товару, ввезеного позивачем визначена митницею за другорядним методом визначення митної вартості - резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 МК України та ґрунтується на раніше наданих (визначених) органом доходів та зборів митній вартості за іншими ЕМД, суд враховує таке.

Спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а.

До того ж, формально нижчий рівень митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Означена правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі №820/17417/14 та постанові від 04.09.2018 у справі №818/1186/17 .

Крім того, суд зауважує, що в рішенні про коригування митної вартості товару відсутнє порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як резервний метод. Митним органом не надано пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов. Не вказані причини, з яких не був застосований основний метод визначення митної вартості, та чотири другорядні методи і чому обраний саме резервний метод визначення митної вартості.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем у спірному рішенні не доведена послідовність застосування кожного попереднього другорядного методу.

За таких обставин, суд доходить висновку, що оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів та складена Дніпровською митницею Держмитслужби картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийняття оскаржених рішень.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 6, 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України видно, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд, дослідивши надані представником позивача докази, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги б/н від 25.01.2021, додаткову угоду №2 від 25.01.2021, акт прийому-передачі послуг №2 від 29.01.2021, платіжне доручення №90 від 09.03.2021 на суму 8400 грн., дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу пов`язані саме з розглядом справи у суді та є співмірними по відношенню до складності справи, розмір заявлених витрат у сумі 4800,00 грн. за підготовку та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про оскарження рішення та картки відмови Дніпровської митниці Держмитслужби є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

За таких обставин, заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенні частково у сумі 4800,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору.

При зверненні до суду з означеним позовом позивачем понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду на загальну суму 4540,00 грн, що документально підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями за № 73 від 29.01.2021 на суму 2270,00 грн., за № 92 від 17.03.2021 на суму 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242 - 246, 247, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОСК ГРУП" (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, місто Підгородне, ПРОВУЛОК І ДНІПРОВСЬКИЙ, будинок 39, ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038; ) про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA110160/2020/800184/1 від 11.12.2020.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці Держмитслужби №UA110160/2020/00376 від 11.12.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОСК ГРУП" () витрати на правову допомогу в розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп. та витрати з оплати судового збору у розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 16 червня 2021 року.

Суддя О.В. Царікова