Справа № 620/1094/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1094/21 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення 33 сесії 7 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 26 червня 2020 року № 1568-33/VII;

- визнати протиправним та скасувати рішення 35 сесії 7 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області від 28 серпня 2020 року № 1627-35/VII «Про погодження облаштування зони відпочинку»;

- зобов`язати Бобровицьку міську раду Бобровицького району Чернігівської області погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,0500 га гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (01.03), АДРЕСА_1 .

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати частково та прийняти нове рішення про задоволення наступних позовних вимог: визнати протиправним та скасувати рішення 33 сесії 7 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 26 червня 2020 року № 1568-33/VII; визнати протиправним та скасувати рішення 35 сесії 7 скликання Бобровицької міської ради Чернігівської області від 28 серпня 2020 року № 1627-35/VII «Про погодження облаштування зони відпочинку». Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права і здійснив порушення процесуальних норм. Апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції щодо того, що під час прийняття оскаржуваних рішень відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи є помилковими.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області з заявою від 25 червня 2018 року у якій просила надати дозвіл на виготовлення проектної документації для приватизації земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,05 га, яка знаходиться поблизу її будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 18 жовтня 2018 року та заяви позивача від 17 вересня 2018 року вбачається, що рішенням Бобровицької міської ради «Про надання дозволів на розробку проекті в землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва» від 18 липня 2018 року № 259-8/VII ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 17 вересня 2018 року в якій просила надати дозвіл на подачу до міської ради погодженого проекту для його затвердження та передачі у власність без підписання меж з суміжними землекористувачами.

Відповідно до рішення Бобровицької міської ради (11 сесія 7 скликання) «Про подальше оформлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» від 26 жовтня 2018 року № 332-11/VII з метою недопущення подальшої соціальної напруги між мешканцями багатоквартирного будинку ( АДРЕСА_2 ), гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), сім`єю ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), розглянувши їх колективні звернення вирішено призупипити оформлення землевпорядної документації гр. ОСОБА_1 щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0500 га, що розташована в АДРЕСА_1 зазначеного багатоквартирного будинку.

Згідно з рішенням Бобровицької міської ради (13 сесія 7 скликання) від 21 грудня 2018 року № 508/13/VII вирішено: внести зміни у додаток № 1 до рішення 8 сесії міської ради 7 скликання № 259-8/VII від 18 липня 2018 року «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва», виключивши з додатку № 1 пункт 19 « 19. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . 0,0500 га. для ведення особистого селянського господарства». Інші пункти даного рішення залишити без змін. Дану земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0500 га залишити в комунальній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, за виключенням її використання для особистого селянського господарства; вищезазначену земельну ділянку використовувати для суспільних потреб, а саме створення зони для відпочинку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №729/602/19, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року: визнано протиправним та скасовано рішення Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області від 21 грудня 2018 року № 508-13/VII «Про внесення змін у додаток № 1 до рішення 8 сесії міської ради 7 скликання № 259-8/VII від 18 липня 2018 року», пунктом 1 якого внесено зміни у додаток № 1 до рішення 8 сесії міської ради 7 скликання № 259-8/VII від 18 липня 2018 року «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва», виключивши із додатку пункт 19.

Бобровицькою міською радою (33 сесією 7 скликання) прийнято рішення від 26 червня 2020 року № 1568-33/VII (далі - Рішення № 1568-33/VII) відповідно до якого вирішено: затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки житлової та громадської забудови у землі загального користування (код КВЦПЗ 18.00) для розміщення дитячого майданчика в АДРЕСА_1 площею 0,0451 га, за рахунок земель комунальної власності ненаданих у власність або користування; Бобровицькій міській раді зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку.

Також Бобровицькою міською радою (35 сесією 7 скликання) прийнято рішення від 28 серпня 2020 року № 1627-35/VII (далі - Рішення № 1627-35/VII), згідно якого вирішено погодити мешканцям багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 облаштування зони відпочинку та конструкцій для сушіння білизни за земельній ділянці площею 0,0451 га, що розташована у АДРЕСА_2 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16 вересня 2020 року № 224222541 Бобровицькою міською радою зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0086, площею 0,0451 га.

Бобровицька міська рада листами від 02 жовтня 2020 року № 03-11/1828 та від 12 жовтня 2020 року № 03-11/1880 у відповідь на адвокатський запит стосовно співпадінь меж земельних ділянок повідомила про те, що межі земельної ділянки комунальної власності загального користування, кадастровий номер :01:001:0086, площею 0,0451 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 встановлені. Межі земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,05 га, яка знаходиться біля будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на яку надано дозвіл на розробку проекту відведення, не встановлювались так як межі земельної ділянки встановлюються на підставі розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. Будь-яких звернень щодо затвердження розробленої документації від громадянки ОСОБА_1 до Бобровицької міської ради не надходило. Рішення про надання дозволу на подачу до міської ради погодженого проекту документації для приватизації земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,05 га, яка знаходиться біля будинку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , Бобрровицькою міською радою не приймалось. Також рада повідомила про прийняті нею оскаржувані Рішення.

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 20 жовтня 2020 року № Х-371/03-20 в якій просила затвердити розроблену документацію - «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,0500 га ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства (01.03), АДРЕСА_1 » та надати дозвіл на подачу до міської ради погодженого проекту документації для приватизації зазначеної земельної ділянки.

Рішенням Бобровицької міської ради (2 сесії 8 скликання) від 11 грудня 2020 року № 60-2/VII ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0500 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за рахунок земель комунальної власності у зв`язку з тим, що розроблений проект землеустрою не погоджений в порядку, встановленому ст. 1861 Земельного кодексу України, а також відсутністю відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Про вказане рішення відповідач повідомив позивача листом від 18 грудня 2020 року № 03-12/2255.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою від 21 грудня 2020 року у якій просила погодити розроблену нею документацію.

Листом від 18 січня 2021 року № 03-24/108 відповідач повідомив позивача про прийняті ним зазначені вище рішення.

Вважаючи протиправними рішення відповідача від 26 червня 2020 року № 1568-33/VII та від 28 серпня 2020 року № 1627-35/VII, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що прийняті відповідачем рішення є правомірними і обґрунтованими. При цьому, стосовно доводів позивача, що вона мала «правомірні очікування» щодо можливості реалізації своїх прав та інтересів як замовник розробки проекту землеустрою відведення спірної земельної ділянки з метою подальшого її набуття у власність, суд наголосив на тому, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

За змістом ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Відповідно до ч. 8 ст. 118, ч. 4 ст. 123 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки як у власність, так і в користування, погоджується в порядку, встановленому ст. 1861 цього Кодексу.

За змістом частини першої ст. 1861 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Згідно частини другої цієї статті проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 1861 Земельного кодексу України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною 7 ст. 1861 Земельного кодексу України передбачено, що органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до ст. 50 Закону України «Про землеустрій»; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Згідно ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Спеціальним законом, який визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини є Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня 2005 року № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. В той же час, заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання

Статтею 5 Закону № 2807-IV визначено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону № 2807-IV до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація місць відпочинку для населення.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону № 2807-IV організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Рішення місцевих органів влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Статтею 13 Закону № 2807-IV до об`єкті благоустрою населених пунктів, зокрема, належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує рішення Бобровицької міської ради Чернігівської області від 26 червня 2020 року № 1568-33/VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» та від 28 серпня 2020 року № 1627-35/VII «Про погодження облаштування зони відпочинку», якими: затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки житлової та громадської забудови у землі загального користування для розміщення дитячого майданчика в АДРЕСА_1 , площею 0,451 га, за рахунок земель комунальної власності не наданих у власність або користування; погоджено облаштування зони відпочинку.

Підставою для оскарження вказаних рішень позивач зазначила, що рішенням відповідача від 18 липня 2018 року № 259-8/VII їй надано дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,05 га, яка знаходиться поблизу її домоволодіння та якою вона користується вже багато років без оформлення права власності або користування нею.

Позивач стверджує, що земельна ділянка, яку вона мала намір отримати у власність та щодо якої нею отримано дозвіл на розробку проекту землеустрою, була без належних правових підстав передана оскаржуваними рішеннями відповідача для суспільних потреб, що, на її переконання, є підставою для скасування таких рішень.

Тобто, єдиною підставою для скасування оскаржуваних рішень позивач зазначає наявність у неї «правомірних очікувань» стосовно отримання у власність спірної земельної ділянки у зв`язку з наявністю в неї дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Доводи щодо порушення відповідачем способу або порядку прийняття рішень у позовній заяві та апеляційній скарзі відсутні.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та вказаним доводам ОСОБА_1 щодо порушення її прав, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як раніше зазначалось, рішенням відповідача від 18 липня 2018 року № 259-8/VII «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,05 га.

В подальшому рішенням Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області від 21 грудня 2018 року № 508-13/VII «Про внесення змін у додаток № 1 до рішення 8 сесії міської ради 7 скликання № 259-8/VII від 18 липня 2018 року», внесено зміни у додаток №1 до рішення 8 сесії міської ради 7 скликання від 18 липня 2018 року №259-8/VII «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва», виключивши з додатку № 1 пункт 19 « 19. ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . 0,0500 га. для ведення особистого селянського господарства». Інші пункти даного рішення залишити без змін. Дану земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0500 га залишити в комунальній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, за виключенням її використання для особистого селянського господарства; вищезазначену земельну ділянку використовувати для суспільних потреб, а саме створення зони для відпочинку.

Правомірність прийняття рішення відповідача від 21 грудня 2018 року № 508-13/VII була предметом судового розгляду у справі № 729/602/19.

Разом з тим, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що під час розгляду справи № 729/602/19 ОСОБА_1 не подавала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову та судом такі заходи не застосовано.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 729/602/19, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2020 року: визнано протиправним та скасовано рішення Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області від 21 грудня 2018 року № 508-13/VII «Про внесення змін у додаток № 1 до рішення 8 сесії міської ради 7 скликання № 259-8/VII від 18 липня 2018 року», пунктом 1 якого внесено зміни у додаток № 1 до рішення 8 сесії міської ради 7 скликання № 259-8/VII від 18 липня 2018 року «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства та ведення індивідуального садівництва», виключивши із додатку пункт 19.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Тобто, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі № 729/602/19 набрало законної сили 30 червня 2020 року.

Вказані обставини свідчать про те, що рішення Бобровицької міської ради Бобровицького району Чернігівської області від 21 грудня 2018 року № 508-13/VII в силу вимог ч. 4 ст. 150 КАС України було чинним до набрання законної сили рішенням суду про його скасування.

Відтак, станом на час прийняття рішень відповідача, які становлять предмет даного судового розгляду (26 червня 2020 року - № 1568-33/VII та 28 серпня 2020 року - № 1627-35/VII), рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою було скасоване відповідачем.

Вказані вище обставини свідчать про відсутність порушеного права та невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, що є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, колегія суддів зазначає, що як вірно зазначив суд першої інстанції, надання дозволу на розробку проекту землеустрою є першою стадією земельно-правової процедури щодо безоплатного отримання земельних ділянок.

У постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування.

З огляду на зазначені обставини, колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.В. Чаку

І.В. Федотов