Справа № 320/6402/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6402/19 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Федотова І.В., Єгорової Н.М.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про скасування вимоги по сплаті боргу (недоїмки) № Ф-113220-53 від 04.11.2019

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з направленням численних запитів до державних органів для з`ясування додаткових питань, які стосуються правовідносин, які виникли у даній справі.

Порадившись на місці колегія суддів відмовила у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на необгрунтованість та безпідставнсть останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та відповідно до плану-графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік, посадовими особами ГУ ДПС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль дотримання якого покладено на контолюючі органи за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018.

Результати перевірки оформлені Актом № 738/10-36-13-03/ від 12.08.2019, в якому зазначено, що позивачем порушено вимоги пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VІ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", в частині заниження чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 6 944 917, 64 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 4 093 334, 36 грн. та за 2018 рік в сумі 2 851 593, 28 грн. (з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в сумі 1 082 938, 89 грн., в т.ч. за 2017 рік - 458 367, 89 грн. та за 2018 рік - 624 571, 00 грн.), що призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 171 204, 69 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 69 342, 89 грн. та за 2018 рік в сумі 101 861, 80 грн.

04.11.2019 на підставі висновків Акта перевірки контролюючим органом було винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-113220-53 на суму боргу 198 013, 63 грн., у т.ч. недоїмка - 173 958, 87 грн. та штраф - 24 054, 76 грн.

Позивач, вважаючи вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, звернувся до суду із позовом за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон № 2464-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Перелік платників єдиного внеску передбачений статтею четвертою Закону № 2464-VI, серед якого, зокрема, є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно п. 1 ч.2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно ч. 20 ст. 9 Закону №2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Аналіз наведених норм дає підстави для правового висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

ОСОБА_1 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця 29.09.2009 (номер запису: 0004011) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформацією за РНОКПП НОМЕР_1 станом на час прийняття рішення.

Видами діяльності позивача є: 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний); 49.32 Надання послуг таксі; 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у.; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів; 73.11 Рекламні агентства.

Відповідно до ліцензії Міністерства транспорту та зв`язку України від 02.11.2010 серії АГ № 502230 позивачу з 03.11.2010 надано право на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України «Про автомобільний транспорт», дозволений вид робіт, а саме внутрішні перевезення пасажирів автобусами; строк дії ліцензії - необмежений.

У спірний період з 01.01.2017 по 31.12.2018 позивач нараховував єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від підприємницької діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але не менший за розмір мінімального страхового внеску, що сторонами не заперечується.

Водночас, у зв`язку із встановленням контролюючим органом при проведенні перевірки заниження суми чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 6 944 917, 64 грн., виникли підстави для донарахування податку на доходи фізичних осіб (податкове повідомлення-рішення від 06.09.2019 №), податку на додану вартість (податкове повідомлення-рішення від 06.09.2019 №); військового збору (податкове повідомлення-рішення від 06.09.2019 №) та єдиного внеску, нарахованого оскаржуваною вимогою про сплату єдиного внеску.

Правомірність прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 06.09.2019 №, від 06.09.2019 №, від 06.09.2019 №, а відтак, і обґрунтованість висновку контролюючого органу щодо заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу з 01.01.2017 по 31.12.2018 на загальну суму 6 944 917, 64 грн., були предметом судового розгляду у справі № 320/6538/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі №320/6538/19, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № від 06.09.2019 в частині збільшення грошового зобов`язання на 1825627,79 грн., в тому числі 1217085,19 грн. за податковим зобов`язанням та 608542,60 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 06.09.2019 в частині збільшення грошового зобов`язання на 152135,66 грн., в тому числі 101423,77 грн. за податковим зобов`язанням та 50711,89 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № від 06.09.2019.

Так, у справі №320/6538/19 суд першої інстанції встановив, що між ФОП ОСОБА_1 як замовником було укладено наступні однотипні договори: з ТОВ «Поліс Стіл» (виконавець) договір про надання послуг від 24.10.2018 №2410/2018; з ТОВ «Фолкнерт» (виконавець) договір від 01.09.2017 №0109/2017; з ТОВ «Чілігріс» (виконавець) договір від 29.09.2017 №2909/2017; з ТОВ «Гуфрастрой» (виконавець) договір від 31.10.2017 №3110/2017; з ТОВ «Ювента Трейд Груп» (виконавець) договір від 01.11.2017 0111/2017; з ТОВ «СКІРОС» (виконавець) договір від 25.07.2017 №2607/2017; з ТОВ «Макрос-Буд» (виконавець) договір від 31.07.2017 №3107/2017; з ТОВ «Мегарент» (виконавець) договір від 01.06.2017 №МР-7; з ТОВ «Інвент Технолоджис» (виконавець) договір від 20.11.2017 №2011/2017; з ТОВ «Топ-Крейд» (виконавець) договір від 30.01.2018 №3001/2018; з ТОВ «Абнор» (виконавець) договір від 01.11.2017 №0111/2017; з ТОВ «Київська Транспортна Торгівельна Компанія» (виконавець) договір від 30.03.2018 №3003/2018; з ТОВ «Європейська Вантажна Транспортна Компанія» (виконавець) договір від 31.10.2018 №3110/18; з ТОВ «ВВА Сервіс» (виконавець) договір від 12.09.2018 №1209/2018; з ТОВ «Карібан-Буд» (виконавець) договір від 01.04.2018 №0104/2018; з ТОВ «Мейк Апест» (виконавець) договір від 28.09.2018 №2809/18.

Суди дослідили надані ФОП ОСОБА_1 договори, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), та дійшли висновку, що вказані документи оформлені з дотриманням вимог бухгалтерського обліку та податкового законодавства, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг господарських операцій.

Водночас суди зазначили, що відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, є неповними, недостовірними та/або суперечливими. Відповідачем не подано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Також, суд першої інстанції вказав, що наявність порушень податкового законодавства зі сторони контрагентів (несплата податків, притягнення до відповідальності) не може бути безумовною підставою для визначення податкових зобов`язань позивачу, оскільки позивач не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства своїми контрагентами. Жодна норма законодавства не вимагає від платника податків контролювати сплату своїм контрагентом до бюджету податків та ведення ним бухгалтерського та податкового обліку. Контроль за дотриманням платниками податків податкового законодавства та своєчасну сплату ними податків здійснює податкова служба.

Апеляційний суд додав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з порушенням принципу обґрунтованості, оскільки висновки контролюючого органу сформовані лише на підставі податкової інформації, а не безпосередньо наданих позивачем первинних документах.

Аналогічного висновку дійшов суд першої інстанції й у дані адміністративній справі № 320/6402/19.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто, учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи.

Водночас, звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення у справі № №320/6538/19 набрало законної сили і має преюдиційне значення при вирішенні цієї справи, так як обґрунтованість висновку контролюючого органу про заниження позивачем чистого доходу в період 01.01.2017 по 31.12.2018 прямо пов`язана з правомірністю винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу.

Слід зазначити, що відповідачем належним чином не були спростовані обставини, встановлені у вказаному судовому рішенні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки судовим рішенням у справі № 320/6538/19, яке має преюдиційне значення при вирішенні цієї справи, встановлено відсутність факту заниження позивачем суми чистого оподаткованого доходу в період 01.01.2017 по 31.12.2018, відповідачем протиправно винесено оскаржувану вимогу про сплату боргу, а тому така підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 08.09.2021

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: І.В. Федотов

Н.М. Єгорова