Справа № 826/11592/18
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Київ № 826/11592/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд"

до Офісу великих платників податків Державної податкової служби

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

від 05.05.2018 №003324108

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" (далі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач), в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.05.2018 №003324108.

В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням заяви про зміну підстав позову (вх.від 19.02.2019 а.с. 196-218 т.1), позивач посилається на порушення відповідачем вимог чинного податкового законодавства України при прийнятті оскаржуваного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Запропоновано відповідачу протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив на позовну заяву.

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, зазначив, що воно винесене на підставі та у відповідності до норм чинного податкового законодавства за результатами перевірки позивача, просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2019 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У зв`язку з неявкою представників сторін в судове засідання 18.07.2019 та клопотанням позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження, судом постановлено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2021 здійснено заміну відповідача його правонаступником, а саме: Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби замінено на Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 05.05.2018 Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було прийнято податкове повідомлення-рішення № , за формою В4, яким зменшено суму від`ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 2 499 103,78 грн. по декларації № від 18.12.2017 поданій за листопад 2017 року (а.с. 41-42 т.1).

Як вбачається в оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.05.2018 №, воно прийнято на підставі Акта перевірки від 16.03.2018 №384/28-10-41-08/25394566.

Проте, в судовому засіданні 17.01.2019 було з`ясовано, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 05.05.2018 № сталася описка та помилково зазначено інший акт на підставі якого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 05.05.2018.

Як пояснив представник відповідача, податкове повідомлення-рішення від 05.05.2018 № від 05.05.2018 прийнято на підставі саме Акту перевірки від 16.04.2018 №910/28-10-41-08/25394566 (а.с. 83-95 т.1).

Таким чином, суд визначив, що в рамках даного спору з`ясуванню підлягають обставини, які викладені в Акті перевірки від 16.04.2018 №910/28-10-41-08/25394566, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржуване у даній справі податкове повідомлення-рішення від 05.05.2018 №.

Отже, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби було проведено документальну позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" з питань, що стали предметом заперечення до Акта від 16.02.2018 №229/28-10-41-08/25394566, за результатами якої складено Акт від 16.04.2018 № 910/28-10-41-08/25394566 (далі - Акт перевірки).

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією "Сантрейд" вимог пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 п. 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1 п. 198.2 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від`ємного значення на 2 499 103,78 ПДВ.

На підставі висновків Акта перевірки від 16.04.2018 №910/28-10-41-08/25394566 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.05.2018 № про завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість на 2 499 103,78 грн.

Отже, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 05.05.2018 № 003324108 стали висновки Акту перевірки від 16.04.2018 №910/28-10-41-08/25394566, в якому відповідачем стверджується про нереальність здійснення господарських операцій Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" із Товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» та, відповідно, недостовірність показників податкового обліку з податку на додану вартість сформованих на підставі спірних господарських операцій.

Як стверджує відповідач в Акті перевірки, згідно «уточнюючого розрахунку податкових забов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок» Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" відобразило по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» у р. 21 «Сума від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 19.1 + р. 20.3 уточнюючого розрахунку) (переноситься до р. 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду)». Товариство з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» виписано на адресу Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" податкові накладні по фінансово - господарських взаємовідносинах за листопад 2017 року на суму податку на додану вартість - 2 499 103,78 грн.

Перевіркою встановлено, що у перевіреному періоді між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» були укладені договори поставки №60215461 від 08.11.2017, №62515650 від 08.11.2017, №60217701 від 17.11.2017.

В обгрунтування нереальності здійснення господарської операції позивача із Товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» (період вчинення господарської операції - листопад 2017) в акті перевірки міститься посилання на те, що оплата по рахунку ПК 3414 від 30.11.2017 до договору №60217701 від 17.11.2017 в листопаді 2017 відсутня; оплата по рахунку ПК 3385 від 10.11.2017 до договору № 60215650 від 08.11.2017 в листопаді 2017 - відсутня; відповідно до регістру зведених даних по рах. 311 за листопад 2017 позивача та платіжного доручення № 20108957 від 27.11.2017 до договору № 60217701 від 17.11.2017 сплачено рахунок ПК 3408 від 27.11.2017 на суму 1 719 336,66 грн. За інформацією, що зазначена у виписках банку перевіркою не можливо встановити, яка партія товарів (Кукурудза) оплачувалась, оскільки у платіжних дорученнях вказано «р/ф ПК3408 27/11/17 кукурудза 4700 грн/т». Відповідно до регістру зведених даних по рах. 311 за листопад 2017 позивача та платіжного доручення № 20104754 від 16.11.2017 до договору №60215461 від 08.11.2017 сплачено рахунок ПК3384 від 09.11.2017 на суму 633 000,24 грн. За інформацією, що зазначена у виписках банку перевіркою не можливо встановити, яка партія товарів (Соняшник) оплачувалась, оскільки у платіжних дорученнях вказано «р/ф 3384 09.11.2017 соняшник Р 10550 грн/т». Відповідно до регістру зведених даних по рах. 311 за листопад 2017 позивача та платіжного доручення № 20101611 від 09.11.2017 до договору №60215461 від 08.11.2017 сплачено рахунок ПК3384 від 09.11.2017 на суму 2 532 000,96 грн. За інформацією, що зазначена у виписках банку перевіркою не можливо встановити, яка партія товару (Соняшник) оплачувалась, оскільки у платіжних дорученнях вказано «р/ф 3384 09.11.2017 соняшник Р 10550 грн/т». Відповідно до регістру зведених даних по рах. 311 за листопад 2017 позивача та платіжного доручення № 20108956 від 27.11.2017 сплачено рахунок № 115 від 23.11.2017 на суму 232 043,17 грн. За інформацією, що зазначена у виписках банку перевіркою неможливо встановити, які послуги оплачувались, оскільки у платіжному дорученні вказано «р/ф 115 23/11/17 зб н/с 01-23/11 відвантаження». Відповідно до регістру зведених даних по рахункам 311 за листопад 2017 позивача та платіжного доручення № 20100991 від 08.11.2017 сплачено рахунок №90 від 31.10.2017 на суму 69 621,49 грн. За інформацією, що зазначена у виписках банку перевіркою неможливо встановити, які послуги оплачувались, оскільки у платіжному дорученні вказано «р/ф 90 31/10/17 11-31/10 відвантаження н/с РІО». До податкових накладних від 30.11.2017 № 76, № 77 платіжні доручення, щодо сплати відсутні.

Як стверджує контролюючий орган в Акті перевірки, відповідно до наданих позивачем з регістрів зведених даних по рахунках за листопад 2017: рах. 63: Сальдо на 01.11.2017 - 0,00 грн. Дебет - 1 7 689 529.78 грн. Кредит - 18 636 256,55 грн. Сальдо на 30.11.2017 - 673 726,77 грн.; рах. 371: Сальдо на 01.1 1.2017 - 0,00 грн. Дебет - 301 664,66 грн. Кредит - 69 621,49 грн. Сальдо на 30.11.2017 - 232 043.17 грн. Обліково - сальдові відомості по договорах не ведуться. Отже, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт/послуг) сум ПДВ є факт придбання товарів (робіт/послуг) з метою їх використання у господарській діяльності.

Також перевіркою відповідно до аналізу Єдиного реєстру податкових накладних по Товариству з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» у період взаємовідносин за листопад 2017 було встановлено реалізацію товарів від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-К» через Товариство з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» до позивача. У свою чергу, співробітниками СУ ФР Офісу ВПП ДФС 02.11.2017 розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000090 від 02.11.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною першою сттатті 205 Кримінального кодексу України стосовно ТОВ «Мрія-К». Відповідно до Ухвали Шевченківського районного суду м. Києва, справа № 761/2023/18, провадження № 1-кс/761/1618/2018 досудовим розслідуванням встановлено та допитано в якості свідка, засновника ТОВ «Мрія-К», який повідомив що лане товариство на свої паспортні дані не реєстрував та не придбавав. готівкові кошти до статутного фонду не вносив, довіреність у нотаріуса на представництво інтересів ТОВ «Мрія- К» третім особам не видавав і не підписував, банківські рахунки не відкривав, електронні ключі для системи Клієнт-банк не отримував. Також, повідомив, що первинні документи від свого імені не підписував та не видавав. Таким чином, факт придбання товарів по ланцюгу постачання з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача перевіркою не підтверджено, внаслідок чого не є можливим визнати перевіркою віднесення скаржником суми ПДВ до податковою кредиту.

З огляду на викладене вище, контролюючим органом зроблено висновок про нереальність здійснення господарської операції за перевірений період між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод».

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Порядок формування платником податку на додану вартість податкового кредиту врегульований нормами статті 198 Податкового кодексу України.

Підпунктом ''а'' пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (абзац другий цього пункту).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України ''Про бухгалтерський облік та фінансову звітність'' від 16.07.1999 №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як підсумок вимог наведених правових норм, у податковому обліку господарські операції з придбання/реалізації товарів (послуг) повинні бути підтверджені відповідними документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення. Обов`язковим звітним документом в податковому обліку з ПДВ для підтвердження суми податкового кредиту є податкова накладна.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження, зокрема сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні суми податкових зобов`язань, документами бухгалтерського обліку, оформлення яких для відповідних операцій передбачено правовими нормами, та податковою накладною законодавець, безумовно, виходив з того, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку.

У той же час, норми Податкового кодексу України не ставлять у залежність право платника ПДВ на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) дійсно придбав товари (послуги), призначені для використання у господарській діяльності, та мав реальні витрати у зв`язку з їх придбанням. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (послуг) вимог закону щодо підстав виникнення права на податковий кредит. Платник податку (покупець) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, зокрема в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 у справі №500/2733/18, від 30.06.2020 року у справі № 440/426/19.

За умови подання платником ПДВ належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми ПДВ податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України, задекларований податковий кредит вважається підтвердженим (правомірним), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Це відповідає нормі абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Ця норма узгоджується як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексом України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що у перевіреному періоді основним видом економічної діяльності Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" за КВЕД є:

52.10 Складське господарство (основний);

10.41 Виробництво олії та тваринних жирів;

46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин;

46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами;

46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами;

52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту

Як вбачається з матеріалів справи, у період що перевірявся, позивач мав господарські відносини із Товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод».

З метою здійснення вказаних видів діяльності у листопаді 2017 року позивач придбавав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» (контрагент) сою та соняшник. Поставка сої та соняшника здійснювалася на умовах EXW (франко-зерновий склад/елеватор відповідно до правил Інкотермс-2010), що передбачає передачу товару продавцем (Контрагентом) у розпорядження покупця (Позивача) на зерновому складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Попільнянський комбікормовий завод».

Реальність господарських операцій із закупівлі вказаних товарів підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема:

- договорами поставки № 60215461 від 08.11.2017 (а.с. 5-12 т.2), № 60215650 від 08.11.2017 (а.с. 20-25 т.2) та додатковими угодами до них;

- видатковими накладними № ПК3493 від 09.11.2017 (а.с. 13 т.2), №ПКЗ496 від 10.11.2017 (а.с. 28 т.2);

- рахунками на оплату № ПКЗ384 від 09.11.2017 (а.с. 16 т.2), № ПКЗ385 від 10.11.2017 (а.с. 31 т.2);

- податковими накладними №20 від 09.11.2017 (а.с. 14), № 23 від 10.11.2017 (а.с. 29 т.2)

- погашеними складськими квитанціями про переоформлення зерна на позивача (а.с. 17 т.2),

- картками аналізу зерна (а.с. 18, 32 т.2),

- тристоронніми актами приймання-передачі зерна між позивачем, контрагентом та зерновим складом від 09.11.2017 (а.с. 19 т.2), від 10.11.2017 (а.с. 33 т.2)

Крім поставки товару, у жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» надавав Дочірньому підприємству з іноземною інвестицією "Сантрейд" послуги на зерновому складі, а саме: зберігання та відвантаження соняшника, оформлення складських квитанцій, зважування вагонів, що підтверджується наявними в матеріалах справи:

- договором складського зберігання продукції № 20/07-17 від 20.07.2017 (а.с. 26-42 т.2);

- актами надання послуг № ПКЗ464 від 31.10.2017, № ПКЗ561 від 30.11.2017, № ПКЗ634 від 31.12.2017, № ПКЗ536 від 23.11.2017, № ПКЗ 562 від 04.12.2017 (а.с. 43, 48, 50, 52, 54 т.2);

- рахунками на оплату № 90 від 31.10.2017, № 123 від 30.11.2017, № 146 від 31.12.2017, № 115 від 23.11.2017, № 122 від 04.12.2017 (а.с. 44, 49, 51, 53, 55 т.2);

- податковою накладною № 57 від 31.10.2017 (а.с. 45-46 т.2).

Оплата за товар та надані послуги була здійснена в повному обсязі, що підтверджується банківською довідкою №181681/0401-1 від 25.07.2018 та платіжними дорученнями №20105212 від 17.11.2017, №20102193 від 10.11.2017, №20104754 від 16.11.2017, №20101611 від 09.11.2017, №20100991 від 08.11.2017 (а.с. 56-61 т.2).

Як вбачається з матеріалів справи, усі вищевказані документи складені відповідно до вимог законодавства та містять усі необхідні реквізити, а відтак є належним підтвердженням фактів поставки та зберігання зернових, а також проведення оплати. Крім того, зазначені документи були надані відповідачеві під час проведення перевірки.

Крім того, переоформлення на позивача та зберігання товару на зерновому складі контрагента підтверджується також витягами з Реєстру складських документів на зерно, наданими Державним підприємством «Держреєстри України» (а.с. 34-35 т.2). Зерновий склад Контрагента входить до Переліку зернових складів, підключених до Основного реєстру, що підтверджується витягом з переліку (http://dru.com.ua).

Також, наявний в матеріалах справи договір та акти наданих послуг підтверджують зберігання товару Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" на складі Товариства з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод».

В подальшому закуплені у Товариства з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» соя та соняшник транспортувалися залізничним транспортом експедитором Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія-Агроінвест» на територію Миколаївського морського торговельного порту, що підтверджується договором на транспортно-експедиційне обслуговування №2107/17 від 21.07.2017 (а.с. 62-64 т.2), актом №КА-00001071 від 11.12.2017 (а.с. 65 т.2), рахунком №1071 від 11.12.2017 (а.с. 67 т.2) та залізничні накладні (а.с. 68-125 т.2).

Товар в порту приймало для позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» відповідно до договору № 01/08/2016-5 від 01.08.2016 та додаткових угод до нього (а.с. 126-138 т.2).

Прийняття соняшника підтверджується актами приймання-передачі вантажу та реєстрами вивантаження вагонів та автотранспорту, у яких простежуються номери залізничних накладних, складених на транспортування товару (а.с. 139-187 т.2).

Далі соняшник передавався для переробки на олію від Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська транспортна стивідорна компанія», що підтверджується: - договором; - актами приймання-передачі насіння соняшника; - актами приймання-передачі для подальшої переробки; - актами приймання-передачі готової продукції; - актами про надання послуг з екстракції; - рахунком на оплату (а.с. 214-250 т.2).

Соя приймалася Товариством з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» на зберігання, що підтверджується: - складськими квитанціями на зерно; - переліками реєстрів прибуткових документів (ф.ЗХС-5); - картками аналізу (ф. 47); - прийомними актами (ф. ЗХС-14) (а.с. 188-213 т.2).

У подальшому соя та олія експортувалися, що підтверджується: - контрактами; - вантажно-митними деклараціями; - дорученнями на відвантаження; - розписками капітана та коносаментами; - здавальними актами; - довідками банку про оплати за експортними контрактами (а.с. а.с. 1-110 т.3).

Для митного оформлення та транспортно-експедиційних послуг в порту Позивач залучав третіх осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Табро» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Нортроп Лоджістікс» (а.с. 111-243 т.3).

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується закупівля Дочірнім підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" товарів та їх використання в господарській діяльності у повному обсязі.

Стосовно посилання відповідача на відсутності переліку виконаних послуг, то суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що єдині послуги, за які позивачу здійснено донарахування, є послуги за Договором складського зберігання продукції №20/07-17 від 20.07.2017. У акті надання послуг №ПК3464 від 31.10.2018 р. детально зазначені всі послуги, які були надані Позивачу, а саме: - зберігання соняшнику період з 11.10.2017 по 31.10.2017 у кількості 24 584,9 т.; - відвантаження соняшнику у період з 26.10.2017 по 31.10.2017 у кількості 181,55 т.; - оформлення складської квитанції у період з 11.10.2017 по 31.10.2017 (соняшник, у кількості 2 шт.); - зважування з/д вагона (тара/труто) у період з 26.10.2017 по 31.10.2017 (соняшник, 5 шт.). Зазначений акт надання послуг підписаний уповноваженими представниками Позивача та Контрагента, а також скріплений печатками.

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача в Акті перевірки (стор. 24) на ненадання позивачем документів на «придбання, ввоз, випуск ТМЦ, продукції» оскільки на сторінці 10-12 цього ж Акта перевірки вказані всі документи щодо придбання позивачем товару у Контрагента. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що документи по взаємовідносинах з контрагентами, перевірка яких, власне, і складає її предмет, надавалися перевіряючим двічі: 1) під час першої перевірки за листопад 2017, на підставі якої складено акт від 16.02.2018 р. №229/28-10-41-08/25394566; 2) під час перевірки, з питань, що стали предметом заперечення на акт від 16.02.2018 р. №229/28-10-41-08/25394566, на підставі якої складений Акт перевірки від 16.04.2018 р. №910/28-10-41-08/25394566. Надання в рамках такої перевірки документів підтверджується реєстрами наданих документів з відмітками перевіряючих про їх отримання (копії надаються).

Щодо доводів відповідача про ненадання письмових пояснень, то пояснення щодо запитуваних документів були надані відповідачу листом від 23.03.2018 №05-185 (вхідний штамп канцелярії відповідача від 23.03.2018).

Безпідставним є також висновок відповідача в Акті перевірки щодо документів про наявність необхідних ресурсів (спецобладнання, транспортних засобів) у процесі здійснення діяльності.

Так, по-перше, на переконання суду, спірні операції з постачання товару здійснені на умовах EXW (франко/завод, Інкотермс - 2010) коли перехід права власності на товар переходить на зерновому складі, яким в розглядуваному випадку був склад Контрагента. Тобто відсутні у позивача транспортні засоби та спецобладнання при здійсненні вказаних операцій.

По-друге, зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Щодо висновку відповідача в Акті перевірки про нібито відсутність оплати (стор. 11 Акта перевірки), то вони також є помилковими, оскільки платіжними дорученнями №20102193 від 10.11.2017 та №20105212 від 17.11.2017, які також надавалися відповідачу під час перевірки, всі оплати були проведені позивачем вчасно та в повному обсязі,

Стосовно посилання контролюючого органу на сторінці 12 Акта перевірки на те, що у виписках банку не можливо встановити, яка партія товару (соняшника) оплачувалась, суд зазначає, що оплата поставки за договором №60215461 від 07.11.2017 та за рахунком №ПК 3384 від 09.11.2017 здійснювалася двома платежами: платіжні доручення №20101611 від 09.11.2017 (2 532 000,96 грн.) та №20104754 від 16.11.2017 р. (633 000,24 грн).

Також в обгрунтування власного рішення відповідач посилається на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/2023/18 (провадження № 1-кс/761/1618/2018) де досудовим розслідуванням допитано в якості свідка засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-К».

З цього приводу суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази стосовно будь-яких безпосередніх відносин між Дочірнім підприємством з іноземною інвестицією "Сантрейд" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія-К». А правовідносини Товариства з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» (Контрагент) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія-К» не можуть вливати на правомірність діяльності позивача.

Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача із його постачальниками.

Такий висновок сформульовано у постановах Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №818/1504/17, від 17.12.2018 у справі №810/1753/17.

Необґрунтованими є і посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень за фактом створення фіктивного суб`єкта підприємницької діяльності, оскільки сам факт наявності таких проваджень, без ухвалення відповідного рішення суду, не може бути підставою для висновків про фіктивність суб`єкта підприємницької діяльності.

Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 (№ К/9901/1349/17) справа 816/809/16 вказує, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Відсутність вироків за фактом скоєння злочинів, передбачених статтями 205, 209, 212 Кримінального кодексу України, що мало б безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб`єктів, а ні щодо позивача ні щодо його контрагентів надано не було. В той же час необхідно врахувати, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально поставити їм товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Крім того, як вказав Верховний Суд в постанові від 21 березня 2018 року у справі №822/1815/17 (адміністративне провадження №К/9901/221/17), матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.

Крім того, з наявних в матеріалах справи первинних документів вбачається, Товариство з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» (Контрагент) поставив позивачу товар, що придбав у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Агро РТ», зокрема:

- сою об`ємом 1114,87 т, що підтверджується видатковою накладною №216 від 23.10.2017 та актом приймання-передачі №П від 23.10.2017 (позивачу було реалізовано 980 т на підставі видаткової накладної від 10.11.2017);

- соняшник об`ємом 302,31 т, що підтверджується видатковою накладною №229 від 09.11.2017 та актом приймання-передачі №П від 09.11.2017 (позивачу було реалізовано 300 т на підставі видаткової накладної від 09.11.2017).

Також Контрагент надав документи, що підтверджують прийняття ним на склад на зберігання товару від ТОВ «Укр-Агро РТ», що підтверджується складськими квитанціями на зерно.

Тобто наявні всі документи, які підтверджують фактичне постачання товару Контрагенту від ТОВ «Укр-Агро РТ» та постачання саме такого товару в подальшому Підприємству.

Більше того, Контрагент надав лист вих. № 21 від 22.02.2018 року (з урахуванням доповнення до листа), в якому зазначені постачальники, у яких було придбано продане Позивачу зерно: ТОВ «Укр-Агро РТ», ФГ «Хорс-КЛМ», ПСП «Сокільча», ТзОВ «Агросоюз Україна».

Таким чином, Дочірнє підприємство з іноземною інвестицією "Сантрейд" правомірно віднесено суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду по взаємовідносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Попільнянський Комбікормовий Завод» на 2 499 103,78 грн.

Аналізуючи наведене вище суд приходить до висновку, що вказані господарські операції мали реальну господарську ціль - забезпечення діяльності позивача та досягнення його мети - отримання прибутку. Товар (роботи, послуги), отриманий від контрагентів, мав реальний і товарний характер та був використані в межах господарської діяльності в оподатковуваних операціях. Зазначене підтверджується обставинами, викладеними вище, і документами, які стали предметом перевірки.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби безпідставно зменшено податковий кредит по операціям, які і так не були включені до податкового кредиту за листопад 2017 року на суму 2 499 103,78 грн.

Враховуючи зазначене, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статей 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність висновків перевірки і заперечень відповідача щодо відсутності фактичного здійснення господарських операцій, оскільки такі висновки не підтвердженні відповідними доказами та суперечать наявним у справі доказам. Зазначені в акті перевірки і запереченнях обставини ні кожна окремо, а ні у своїй сукупності, не спростовують доводів позивача і наданих ним доказів. Інших доказів і аргументованих доводів, які б доводили достовірність зазначених в акті порушень і спростовували доводи позивача і надані ним докази, представник відповідача суду не зазначив.

Таким чином, суд вважає вірними і переконливими доводи позивача про відсутність зазначених в акті порушень і правомірність декларування ним спірних сум податкового кредиту з ПДВ, оскільки такі доводи позивача відповідають приписам ПК України і в достатній мірі підтверджені належними і допустимими засобами доказування. Недостатність доказів і недоведеність відповідачем, на якого КАС України покладає тягар доказування правомірності прийнятого рішення, тих обставин, які стали підставою для його прийняття, вказують на неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що є підставою для визнання їх протиправними і скасування та задоволення позову.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

В позовні заяві та в заяві від 13.08.2019 позивач також просить стягнути з відповідача 44 592,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу пов`язану з розглядом справи.

Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано:

- договір про надання правової допомоги №11-1/7-2017 від 11.04.2017 разом з додатком та додатковими угодами №1 від 04.10.2017, №2 від 19.03.2018 та №3 від 10.04.2018, укладених між Позивачем та АО «КМ Партнери»;

- Акт прийому-передачі;

- рахунок-фактура від 12.07.2019 № 74;

- оригінал платіжного доручення № 20074555 від 31.07.2019;

- банківська виписка;

- свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвокатів.

При вирішенні питання про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу суд також враховує помилки відповідача, допущені як при винесенні ППР (в ППР неправильний номер акта перевірки, що став підставою для його складання), так і в процесі судового розгляду (декілька судових засідань знадобилося аби відповідач з`ясував та зміг надати пояснення суду на підставі якого акта перевірки винесені спірне ППР), стали наслідком проведення чотирьох підготовчих засідань (04.10.2018, 15.11.2018, 17.01.2019 та 21.03.2019), в процесі яких з`ясовувався предмет доказування у справі.

Крім того, на підтвердження позиції позивача адвокатами та помічниками було подано документи щодо закупівлі, зберігання, транспортування, перевалки, переробки та експорту товару в 4 (чотирьох) томах, зібрані докази від третіх осіб (від ДП «Держреєстри»; від контрагента позивача; щодо подальшого руху товару), адвокатами було подано навіть докази щодо джерела походження товару у контрагента.

З урахуваннях цих обставин, а також того, що даний спір став наслідком неправомірних дій відповідача та допущення помилки його працівниками, заявлений розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, співмірним та підтверджується наданими документами.

Представником відповідача клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не подавалось.

Отже, з відповідач на користь позивача слід стягнути 44 592,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді.

При вирішенні питання щодо розміру понесених позивачем судових витрат, суд також вважає за необхідне зазначити, на даний час склалася практика, коли у зв`язку з безпідставними та необґрунтованими донарахуванням контролюючих органів, неефективністю процедури адміністративного оскарження, платники податків вимушені витрачати час, значні кошти та ресурси, в т.ч. на отримання правничої допомоги, для захисту своїх прав у судовому порядку.

Інститут відшкодування судових витрат може бути використаним для розвантаження судової системи в Україні, коли до суду потраплятимуть лише якісні акти перевірки з належним чином обґрунтованою позицією податкового органу, адже в іншому випадку такий спір може призвести до відшкодування контролюючим органом витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань органу.

Відшкодування дійсно понесених суб`єктом господарювання у справі витрат на правничу допомогу сприяло б більш ефективному розгляду скарг платників податків у рамках процедури адміністративного оскарження (а не «формальним відпискам», які наразі отримують платники), потраплянню в суди лише якісних актів перевірки та, відповідно, розвантаженню судової системи в цілому.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 05.05.2018 № 003324108.

Стягнути на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 19-12 А; ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г; ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 37 486 (тридцять сім тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 56 коп.

Стягнути на користь Дочірнього підприємства з іноземною інвестицією "Сантрейд" (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 19-12 А; ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г; ) витрати на правничу допомогу в розмірі 44 592 (сорок чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві) гривні 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.