Справа № 473/3073/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 473/3073/21
Головуючий в 1 інстанції: Лузан Л.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2021 року у справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення

ВСТАНОВИЛА:

19 серпня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив затримати громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пунку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на6 місяців.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2021 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та нправити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що в даному випадку, суд помилково дійшов висновку про те, що підстави, які дають позивачу право на пред`явлення вищезазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України, адже на підставі не невиконання такого рішення було прийнято судове рішення про примусове видворення відповідача. Окрім того, за час попереднього перебування відповідача в ПТПІ його особу не було належним ідентифіковано - документи які б надали право перетину державного кордону відсутні у нього і по теперішній час.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки перебіг тримісячного строку для звернення до суду суб`єктом владних повноважень розпочався після закінчення строку для виконання відповідачем рішення про примусове повернення з України.

Колегія суддів суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою і четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку відсутність поважних причин його пропуску.

Як встановлено з матеріалів справи, 21.03.2019 р. працівниками ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області стосовно відповідача було прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження або третьої країни із забороною в`їзду на територію України строком на три роки та зобов`язано залишити територію України не пізніше 01.04.2019 року.

При цьому, в той же день у відповідача було відібрано розписку про отримання зазначеного вище рішення, в якій він зобов`язувався залишити територію України не пізніше 01.04.2019 року.

Суд встановив, що відповідач своєчасно не виїхав та ухиляється від виїзду з України. Документи на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні або дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, будь-яких дій для легалізації факту свого перебування на території України він не вживав. Приймаючої сторони, близьких родичів та власного житла в Україні не має, паспортний документ у вищезазначеного іноземця також відсутній.

Вищевикладене свідчить про те, що відповідач порушив вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Зважаючи на те, що у випадках невиконання іноземцями та особами без громадянства прийнятого щодо них в установленому порядку рішення про примусове повернення, їх за рішенням суду може бути примусово видворено ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до суду з відповідним адміністративним позовом.

10.10.2019 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області задовольнив адміністративний позов ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у справі № 743/1888/19 та ухвалив примусово видворити за межі території України громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та затримати Відповідача з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на строк, визначений ч. 11 ст. 289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

25.03.2020 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області задовільнив адміністративний позов ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області у справі № 743/413/20 та ухвалив продовжити строк затримання Відповідача до 25.09.2020 року, включно.

24.09.2020 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київський області звернулось до Ріпкинського районного суд Чернігівської області з позовною заявою про продовження строку затримання Відповідача, однак, ухвалою суду від 30.10.2020 року у справі № 743/1321/20 вищезазначену позовну заяву було повернуто відповідачу у зв`язку із відмовою у поновленні пропущеного строку звернення до суду.

Колегією суддів встановлено, що жодне з вищезазначених судових рішень не було оскаржено у встановленому законом порядку, всі судові рішення набули законної сили та підлягають обов?язковому виконанню, однак лише за відсутності законних підстав для подальшого утримання відповідача, його було звільнено з ПТПІ 25.09.2020 року.

Проте, 17.08.2021 року у м. Києві працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено відповідача, якого було запрошено до службового приміщення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області так як ОСОБА_3 порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України та не виконав а ні рішення ЦМУ ДМС у м.Києві від 21.03.2019р. про примусове повернення до країни походження , а ні рішення суду про примусове видворення.

Не зважаючи на зазначені обставини та докази, які це доводять, в ухвалі Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.08.2021 року суд першої інстанції, зокрема, помилково зазначає підстави, які дають позивачу право на пред`явлення вищезазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Колегія суддів зазначає, що необхідно звернути увагу на те, що під час розгляду справи суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем в позовній заяві ставилось питання виключно про затримання відповідача з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України з метою забезпечення виконання рішення Ріпкинського районного суду від 10.10.2019 року у справі № 743/1888/19 у відповідній його частині.

Тобто, в даному випадку, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що підстави, які дають позивачу право на пред`явлення вищезазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України, адже у зв?язку з не виконанням такого рішення ОСОБА_4 , позивач у встановлені законом строки у 2019 році вже звертався до суду з позовом про примусове повернення до країни походження та 10.10.2-10 року Ріпкінським районним судом Черніговської області вже було прийнято судове рішення про затримання та примусове видворення до країни походження відповідача.

Крім того, позивач зазначає, що таке рішення не було виконано оскільки за час попереднього перебування відповідача в ПТПІ його особу не було належним чином ідентифіковано, документи які б надали право перетину державного кордону відсутні у нього і по теперішній час.

Посилання суду першої інстанції оскаржуваній ухвалі на практику Верховного суду , а саме постанову від 08.08.2019р. по справі №362/1634/19 суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки обставини справи № 473/3073/21, якою позовна заява була залишена без розгляду, не є тотожними, у цій справі орган владних повноважень дотримався процедури пред`явлення позовних вимог у справі №743188819 після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Предметом позову у цій справі є затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового пербування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, у зв?язку з не виконанням рішеннь Ріпківського раойнного суду від 10.10.2019 р. та 25.03.2020 р.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для залишення позовної заяви Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області без розгляду.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про можливість розгляду по суті заявлених вимог, що відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, наданих статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 289, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 серпня 2021 року - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець