Справа № 420/1223/21
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1223/21
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року по справі № 420/1223/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.01.2021 № 118/15-32-09-05.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що в ході проведеної з 09.12.20 по 17.12.20 фактичної перевірки належного йому бару співробітниками податкового органу встановлено, зокрема, порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Зміст вказаного порушення відображено в акті перевірки та полягає в тому, що підприємцем не здійснювалося відображення реквізитів видаткових накладних або квитанцій про сплату за отриманий підакцизний товар у графі 5 Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати Книги обліку доходів і витрат, що свідчить про реалізацію необлікованої продукції в період з 01.01.19 по 09.12.20 на суму 57 276,20 грн. Позивач вважає вказаний висновок контролюючого органу помилковим та таким, що ґрунтуються на надмірному та непропорційному формалізмі. Так, позивачем ведеться облік товарних запасів, в т.ч. підакцизних товарів шляхом ведення книги обліку доходів і витрат, а також шляхом зберігання видаткових накладних на отриманий підакцизний товар. Вказані документи були в повному обсязі надані контролюючому органу і сума облікованих товарних запасів, зазначених у видаткових накладних, повністю співпадає з сумою отриманого доходу, зазначеного в книзі обліку доходів і витрат на кінець кожного місяця. До перевірки, зокрема, були надані податкові накладні разом з фіскальними чеками на оплату. При цьому нездійснення відображення реквізитів видаткових накладних або квитанцій про сплату за отриманий підакцизний товар у графі 5 Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати Книги обліку доходів і витрат не може бути свідченням реалізації не облікованої продукції, так як в умовах роботи бару, який продає алкогольні напої на розлив по 50 грамів, неможливо заповнити вказану графу, так як фізично неможливо виявити до якої видаткової накладної відноситься саме та пляшка алкогольною напою.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що при перевірці додержання вимог Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг встановлено неведення обліку товарних запасів на складах та / або за місцем їх реалізації, а саме ФОП ОСОБА_2 з 01.01.19 не здійснює відображення реквізитів видаткових накладних або квитанцій про сплату за отриманий підакцизний товар у графі 5 Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (№ 804 від 20.02.17), що свідчить про реалізацію не облікованої продукції в період з 01.01.19 по 09.12.20. Відповідно до наданих видаткових накладних загальна сума необлікованої підакцизної продукції становить 57 276,20 грн. В книзі обліку доходів та витрат ФОП ОСОБА_2 № 804 від 20.02.17 повністю відсутнє відображення реквізитів видаткових накладних або квитанцій про сплату за отриманий підакцизний товар у графі 5 Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 12 квітня 2021 року позов задовольнив.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 13.01.2021 № 118/15-32-09-05.

Стягнув з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 145,50 грн (одну тисячу сто сорок п`ять гривень 50 копійок).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію відображає зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 17.08.2015 ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису 0117536. Вид діяльності: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний). Підприємець перебуває на обліку: 1554 ГУ ДСПС в Одеській області, Північне управління у м. Одесі, Суворовська ДПІ (Суворовський район м. Одеси).

Підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 здійснює у господарській одиниці барі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу від 08.12.20 № 6096-п, на підставі направлень від № 08.12.20 №№ 1498/15-32-09-06, 1499/15-32-09-06, згідно з Податковим Кодексом України, Законом України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального від 19.12.1995 № 481/95-ВР ( далі Закон № 481/95-ВР), Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР), постанов Кабінета Міністрів України від 30.07.1996 № 854, від 13.05.1996 № 493, від 31.03.1999 № 500, від 27.12.2010 № 1251, від 10.10.2008 № 957, наказу Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 24.07.2002 № 218 співробітниками ГУ ДПС в Одеській області здійснено фактичну перевірку з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального, належного ФОП ОСОБА_2 бару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено акт від 17.12.20 № 4553/15-32-09-06/343370/536.

Перевіркою встановлено, що в барі здійснюється роздрібна торгівля алкогольними напоями для споживання на місці (факт реалізації горілки Хлібний дар міцністю 40% об., місткістю 50 мл. Вартістю 12 грн, фіскальний чек від 09.12.20 № ). В ході проведення та до закінчення перевірки ФОП ОСОБА_2 не надав документів щодо узгодження статусу громадського харчування, чим порушено ч. 5 ст. 15-3 Закону № 481/95-ВР.

Крім того, перевіркою встановлено, що в порушення п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР ФОП ОСОБА_2 з 01.01.19 не здійснює відображення реквізитів видаткових накладних або квитанцій про сплату за отриманий підакцизний товар у графі 5 Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (№ 804 від 20.02.17), що свідчить про реалізацію не облікованої продукції в період з 01.01.19 по 09.12.20. Відповідно до наданих видаткових накладних загальна сума необлікованої підакцизної продукції становить 57 276,20 грн.

За результатами розгляду заперечень ФОП ОСОБА_2 від 28.12.20, ГУ ДПС в Одеській області прийнято рішення від 11.01.21 № 22/КПР/15-32-09-05-05, яким враховано надану підприємцем довідку про статус суб`єкта громадського харчування від 06.04.18 № 26-13/181, у зв`язку із чим на підставі п. 86.7 ст. 86 ПК України скасовано висновок акту від 17.12.20 № 4553/15-32-09-06/343370/536 в частині порушення ч. 6 ст. 15-3 Закону № 481/95-ВР. Висновок щодо порушення ФОП ОСОБА_2 п. 12 ст. 3 Закону № 265/95, а саме не ведення обліку товарних запасів на складах та / або за місцем їх реалізації - залишено без змін.

На підставі акту фактичної перевірки від 17.12.20 № 4553/15-32-09-06/343370/536 ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.01.21 № 118/15-32-09-05, яким до ФОП ОСОБА_2 на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, ст. 20 Закону № 265/95-ВР застосовано штрафні санкції в розмірі 114 552,4 грн (код платежу 21081500).

Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням, тому звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підприємцем були надані до перевірки та до заперечень до акту фактичної перевірки первинні документи, проте податковими інспекторами не оглянуто та не надано відповідної оцінки наявним первинним документам, а відтак і не підтверджено наявності розбіжностей відповідних сум, вказаних у книзі обліку та у видаткових накладних, та як наслідок, достовірно не визначено різниці між сумою реалізованого товару та залишками.

Відповідачем не надано суду жодних пояснень щодо алгоритму визначення необлікованого товару та не зазначено причини неврахування вищевказаних документів в якості доказів ведення позивачем обліку товарних запасів, так само, і не висловлено будь-яких заперечень стосовно недостовірності таких видаткових накладних, касових чеків тощо.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України. Суб`єкти господарювання, які здійснюють торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, повинні дотримуватися законодавчо встановлених правил здійснення зазначеної діяльності, а у разі порушення, нести відповідальність, передбачену Законом.

На підставі статті 1 Закону № 481/95-ВР роздрібна торгівля визначена як діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

За правилами підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 75.1.3 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій. ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Оцінюючи спір у цій справі суд першої інстанції здійснив аналіз та правове застосування пункту 12 статті 3, статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР.

Так, пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

При цьому, суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи у паперовій або електронній формі, які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Стаття 20 Закону № 265/95-ВР, встановлює, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.3 статті 44 Податкового кодексу України визначає, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Відповідно пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Також згідно із пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Статтею 6 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг унормовано, що облік товарних запасів фізичною особою-підприємцем ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб`єктів малого підприємництва. Обов`язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за № 1686/24218 затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок її ведення (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 1 вказаного Порядку відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, відповідно акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 12 статті 3 Закона № 265/95-ВР, а саме висновок відповідача ґрунтувався на тому, що підприємцем не здійснювалося відображення реквізитів видаткових накладних або квитанцій про сплату за отриманий підакцизний товар у графі 5 Реквізити документа, що підтверджує понесені витрати Книги обліку доходів і витрат, що свідчить про реалізацію необлікованої продукції в період з 01.01.19 по 09.12.20 на суму 57 276,20 грн.

Так, у пункті 6 вказаного Порядку визначено порядок внесення відомостей до Книги обліку доходів і витрат, а саме:

5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг;

За змістом вказаних приписів платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Платник податків у разі ненадання документів під час проведення перевірки не позбавлений права надання таких і після завершення такої перевірки, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

У разі якщо до закінчення перевірки або у зазначений вище термін платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують відповідні показники, вважається, що такі документи у платника податків відсутні.

Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які перебувають на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.

У розділі V Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачена відповідальність за порушення вимог лише цього Закону.

Зокрема, фінансова санкція, встановлена статтею 20 названого Закону, може бути застосована лише у тому випадку, коли особа не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку, визначеного Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, суд першої інстанції правильно зазначив, що штрафна санкція застосовується виключно за реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, що виявлені в барі, який належить ФОП ОСОБА_2 , алкогольні напої обліковувалися підприємцем відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Так позивачем до позову додано копії видаткових накладних, товарно - транспортних накладних, копії чеків , а саме : від 23.10.18 (4551 грн), від 17.05.18 (4149,36 грн), від 10.10.18 (2721 грн), від 12.01.19 (1480,92 грн), від 27.04.19 (1323 грн), від 25.04.19 (2135,70 грн), від 24.05.19 (274,40 грн), від 23.05.18 (2864,4 грн), від 19.07.19 (4234,20 грн), від 19.07.19 (3173,76 грн), від 21.09.19 (4286,40 грн), від 24.10.19 (7110 грн), від 31.10.19 (613,20 грн), від 18.03.20 (2306,86 грн), від 10.03.20 (1947,66 грн), від 26.09.20 (4930,38 грн), від 21.11.20 (4007,76 грн) (а.с.23-84).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що вказана первинна документації надавалась підприємцем як під час фактичної перевірки, так і під час надання заперечень до акту фактичної перевірки, проте залишена без уваги контролюючим органом. Натомість, податковим органом, взято до уваги виключно факт не заповнення підприємцем графи 5 Книги обліку доходів витрат.

Під час здійснення господарської діяльності, позивачем до Книги (а.с.85-113) вносились відомості про період обліку, суму доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності, суму повернутих коштів за товари, загальну суму отриманого доходу, яка підлягає декларуванню, суму витрат, пов`язаних з придбанням товарів, інші витрати, пов`язані з одержанням доходу та суму чистого оподатковуваного доходу, тобто всі інші графи. Позивач пояснив це тим, що особливість роздрібного продажу алкогольних напоїв ускладнює заповнення графи 5, так як фізично неможливо виявити до якої видаткової накладної відноситься саме та пляшка алкогольною напою (горілка, вино, пиво та ін.).

Отже, підприємцем були надані до перевірки та до заперечень до акту фактичної перевірки первинні документи, проте податковими інспекторами не оглянуто та не надано відповідної оцінки наявним первинним документам, а відтак і не підтверджено наявності розбіжностей відповідних сум, вказаних у книзі обліку та у видаткових накладних, та як наслідок, достовірно не визначено різниці між сумою реалізованого товару та залишками.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, та не заперечується сторонами, що ФОП ОСОБА_1 були надані до перевірки та до суду документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Натомість, відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано жодних пояснень щодо алгоритму визначення необлікованого товару та не зазначено причини неврахування вищевказаних документів в якості доказів ведення позивачем обліку товарних запасів, так само, і не висловлено будь-яких заперечень стосовно недостовірності таких видаткових накладних, касових чеків тощо.

Вказана обставина виключає притягнення позивача до відповідальності, передбаченою статтею 20 Закону №265/95-ВР.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що зважаючи на неналежне ведення позивачем Книги обліку доходів і витрат, що проявилось у не внесенні відомостей про реквізити документів, які підтверджують понесені витрати, суд зазначає, що відповідно до статті 164-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, неналежне ведення обліку доходів і витрат громадянами, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку, тягне за собою попередження або накладення штрафу у розмірі від трьох до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 20 Закону №265/95-ВР та, як наслідок, безпідставно застосовано штрафну санкцію в розмірі 114 552,4 грн.

Згідно з пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі "ZWIERZYСSKI v. POLAND", Арр. 34049/96, 19 June 2001 позбавлення майна, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності.

Під час втручання необхідно дотримуватися "справедливої рівноваги" між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі CASE OF PRESSOS COMPANIA NAVIERA S.A. AND OTHERS v. BELGIUM, App. № 17849/91, 20 November 1995). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.

При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі "BEYELER v. ITALY", App. № 33202/96, 5 January 2000). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок

Крім цього, згідно з пунктом 17 рішення у справі «POLIMERKONTEYNER, TOV v. UKRAINE», Арр. 23620/05, 24 November 2016, будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Отже, на підставі вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення, а відтак, зазначене податкове-повідомлення рішення є протиправними та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Окрім того доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року по справі № 420/1223/21 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.