Справа № 640/32889/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року м. Київ № 640/32889/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України

(01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2)

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) із адміністративним позовом до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить: стягнути з Мінекономіки на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 квітня 2020 року по 11 серпня 2020 року.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем виплачену ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі, визначеному рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року, розраховану з моменту звільнення до моменту видання рішення суду. Водночас, поновлено позивача на посаді лише 11 серпня 2020 року. При цьому, позивач стверджує, що у період з 08 квітня 2020 року по 11 серпня 2020 року не був працевлаштований та доходу не отримував.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 січня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що Окружний адміністративний суд міста Києва в справі №640/339/20 вже стягнув з Мінекономіки середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 . При цьому, рішення суду першої інстанції та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду виконані в повному обсязі шляхом виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 198 181,07 грн.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22 листопада 2019 року №196-к «Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту - начальника управління;

- стягнути з Мінекономіки відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 22 листопада 2019 року №196-к «Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 » в частині звільнення ОСОБА_1 , заступника директора департаменту управління державною власністю - начальника управління діяльності суб`єктів господарювання, підпорядкованих Міністерству 11 січня 2020 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Міністерства без скорочення чисельності або штату державних службовців, п. 1 ч. 1 статті 87 Закону України «Про державну службу»; підстава: наказ Мінекономіки від 05 листопада 2019 року №322 «Про внесення змін до структури апарату Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України», штатний розпис Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 11 листопада 2019 року;

- поновлено ОСОБА_1 з 12 січня 2020 року на рівнозначній посаді, заступника директора департаменту публічної власності - начальника управління реформування державної власності;

- стягнуто з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2020 року по 08 квітня 2020 року в сумі 198 181, 07 грн. (сто дев`яносто вісім тисяч сто вісімдесят одна гривня сім копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року в його резолютивній частині змінено, викладено третій абзац в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 з 12 січня 2020 року на посаді заступника директора департаменту управління державною власністю - начальника управління діяльності суб`єктів господарювання, підпорядкованих Міністерству».

Так, на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 липня 2020 року в справі №640/339/20 та на виконання останніх, Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 11 серпня 2020 року видано наказ №1037-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 та внесення змін до наказу Мінекономіки від 22 листопада 2019 року №196-к», яким:

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора департаменту управління державною власністю - начальника управління діяльності суб`єктів господарювання, підпорядкованих Міністерству з 12 січня 2020 року;

- назву наказу Мінекономіки від 22 листопада 2019 року №196-к «Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 » викладено у такій редакції «Про надання відпустки ОСОБА_1 »;

- скасовано пункт 2 наказу Мінекономіки від 22 листопада 2019 року №196-к «Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 »;

- у пункті 3 наказу Мінекономіки від 22 листопада 2019 року №196-к «Про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 » позицію «вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати» виключено;

- департаменту фінансово-господарської діяльності виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі, визначеному Окружним адміністративним судом міста Києва від 08 квітня 2020 року по справі №640/339/20 в сумі 198 181,07 грн.

Факт виплати вказаної суми за час вимушеного прогулу в період з 12 січня 2020 року по 08 квітня 2020 року позивачем не заперечується.

В той же час, на підставі наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 19 серпня 2020 року №1070-к ОСОБА_1 переведено з посади заступника директора департаменту управління державною власністю - начальника управління діяльності суб`єктів господарювання, підпорядкованих Міністерству на посаду заступника директора департаменту фінансово-господарської діяльності з 20 серпня 2020 року.

В подальшому, згідно наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 07 вересня 2020 року №1146-к унесено зміни до наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 19 серпня 2020 року №1070-к «Про переведення ОСОБА_1 » замінивши слова та цифри «з 20 серпня 2020 року» словами та цифрами «з 7 вересня 2020 року».

Враховуючи, що розрахунок суми заробітку за час вимушеного прогулу вирахуваний до дати постановлення рішення у справі про поновлення (08 квітня 2020 року), а наказ про таке поновлення виданий лише 11 серпня 2020 року, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою стягнення суми заробітку за вимушений прогул в період з 08 квітня 2020 року по дату видачі наказу про поновлення.

При вирішенні спору по суті, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За правилами частини 6 статті 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Крім того, вимогами пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

В межах спірних правовідносин позивача поновлено на посаді органом, який розглядав трудовий спір, з 12 січня 2020 року.

При цьому, виключно до дати постановлення рішення у справі №640/339/20, а саме 08 квітня 2020 року обраховано період вимушеного прогулу та суму стягнення середнього заробітку за такий період.

Суд зазначає, що формулювання «по день поновлення на роботі» не стосується поняття «день фактичного поновлення на роботі», адже такі події можуть відбуватися у різні дні та періоди.

За правилами частини 1 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Згідно частини 2 статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі.

«День фактичного поновлення на роботі» - це дата, коли орган призначення (роботодавець) прийняв відповідне рішення (наказ або розпорядження) про поновлення працівника на роботі або самостійно, або ж на виконання рішення суду чи іншого органу, що розглядав трудовий спір, на підставі відповідного виконавчого документа.

«День поновлення на роботі» - це дата, коли орган, який вирішує трудовий спір, прийняв відповідне рішення про поновлення працівника на роботі з його негайним виконанням.

Верховний суд у постанові від 24 січня 2019 року (справа №760/9521/15-ц, провадження № 61-24060св18) вказав: «Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Наявними матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що рішення суду в адміністративній справі №640/339/20 від 08 квітня 2020 року, зокрема, в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконано лише 11 серпня 2020 року, тобто дата поновлення позивача на посаді та дата фактичного поновлення на посаді різняться в часі.

Суд враховує, що судом в межах адміністративної справи №640/339/20 в резолютивній частині рішення відсутні посилання на негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді. Водночас, негайне виконання рішення суду щодо поновлення працівника на посаді у відносинах публічної служби є обов`язком роботодавця в силу вимог частини 6 статті 236 Кодексу законів про працю України, пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України та не додаткова вказівка на виконання даної частини судового рішення не потрібна.

В той же час, за змістом норм статті 236 Кодексу законів про працю України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Зважаючи на те, що спір про поновлення позивача на посаді вирішений Окружним адміністративним судом міста Києва саме 08 квітня 2020 року і рішення суду в цій частині повинно було виконуватися відповідачем негайно, то період строку, за який стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу, закінчується саме 08 квітня 2020 року. Усі інші періоди, за які орган призначення (роботодавець) не вчинив дій щодо негайного поновлення позивача на посаді, стосуються питання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Факт виконання рішення суду Мінекономіки щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді лише 11 серпня 2020 року шляхом видання відповідного наказу про таке поновлення підтверджується наявними матеріалами справи та відповідачем не заперечується.

При цьому, суд враховує, що відповідачем виплачено позивачу суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 198 181,07 грн.

Відтак, у період з 08 квітня 2020 року по 11 серпня 2020 року має місце не період вимушеного прогулу, як стверджує позивач, а період затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі.

В той же час, нормами чинного законодавства права працівника, стосовно якого рішення суду про поновлення його на посаді виконано несвоєчасно, підлягають відновленню шляхом стягнення суми за весь час затримки виконання судового рішення.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 Кодексу законів про працю України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

До вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 Кодексу законів про працю України).

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 09 квітня 2020 року по 11 серпня 2020 року.

Судом в рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 3 248, 87 грн.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 03 серпня 2019 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів у квітні 2020 року - 21, у травні 2020 року - 19, у червні 2020 року - 20, у липні 2020 року - 23, у серпні 2020 року - 20.

Відтак, період затримки виконання судового рішення складає 84 робочих дні, а саме з 09 квітня 2020 року (наступний день після ухвалення рішення суду про поновлення на роботі) по 11 серпня 2020 року (день фактичного поновлення на роботі, день введення в дію наказу щодо поновлення на посаді, тобто день з якого позивач приступив до виконання своїх обов`язків), а стягненню на користь позивача підлягає 272 905,08 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток в розмірі 272 905,08 грн (двісті сімдесят дві тисячі дев`ятсот п`ять гривень вісім копійок) за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року у справі №640/339/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 700, 00 (дві тисячі сімсот гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (01008, м. Київ, вул. М. Грушевського, 12/2, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук