Справа № 520/12464/21
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
09 вересня 2021 р. справа № 520/12464/21
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №341 Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.10.2020 р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні з 25.04.2019р. пенсії за вислугу років, як особі льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити з 25.04.2019 р. ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, як особі льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації, обчислити пенсію з 25.04.2019 року відповідно до ч.3 ст.53 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і до пункту 7 «Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року №418, у розмірі 61% від заробітку зі щорічним (кожного 1 березня) перерахунком заробітку відповідно до Постанови КМУ №713 від 09.08.2005 р. та здійснити її виплату;

- допустити постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць з 25.04.2019 року по 24.05.2019 року.

Згідно з положеннями п.3 та п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг та у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.3 та п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час навчання для проходження технологічної практики позивача було направлено до Богодухівського учбового авіаційного центру ДТСААФ та наказом начальника БУАЦ №21 від 28.05.1983р. його було призначено в 2 ТЕС авіаційним техніком 4 розряду з 27.05.1983р. Наказом начальника БУАЦ №22 від 31.05.1983р. позивач за суміщенням був зарахований парашутистом-рятівником позаштатної парашутно-десантної групи БУАЦ. В 1983 році (з 31.05.1983р. по 31.12.1983р. за 7 місяців і 1 день) позивач виконав 40 стрибків з парашутом, в період з 01.01.1984р. по 19.07.1999р. (15 років 6 місяців 19 днів) позивач щорічно виконував річні норми - 40 (сорок) стрибків з парашутом з реактивних вертольотів МІ-2. 19.07.1999 року позивача наказом №118 від 26.07.1999 року було звільнено за п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією військової частини НОМЕР_2 та виведено із складу позаштатної пошуково-рятувальної парашутно-десантної групи. Позивач зазначив, що в періоди з 31.05.1983 року по 31.12.1983 року позивач виконав річну норму стрибків з парашутом з поршневих вертольотів та з 01.01.1984 року по 19.07.1999 року щорічно виконував річні норми стрибків з парашутом з реактивних вертольотів МІ-2 та МІ-8, що стверджується записами в парашутній книжці та довідкою ХОО ТСОУ від 24.04.2019р. №1/64. Також, в період з 31.05.1983 р. по 19.07.1999 р. включно позивач щорічно виконував плани навчально-льотної підготовки бортового оператора по випуску парашутистів, що стверджується вище зазначеними записами в особистій льотній книжці позивача та довідкою ХОО ТСОУ №1/63 від 24.04.2019 року. Згідно з положеннями п.п.«д» ч.1 пункту 1 «Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу», затвердженого Постановою КМУ від 21липня 1992р. № 418, загальна вислуга років позивача складає 31 рік 11 місяців 25 днів. 25.04.2019р. позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, як особі льотних екіпажів. Відповідач (Богодухівське ОУПФУ) склав протокол N341 від 22.07.2019 року про відмову позивачу у призначенні пенсії. Рішенням ХОАС від 23.03.2020 р. у справі N9520/997/2020 у зв`язку з тим, що відповідач не оформив відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 будь-якого рішення, а відмовив у призначенні пенсії листом позов було задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність відповідача з приводу не прийняття рішення за зверненням від 25.04.2019р. стосовно призначення пенсії у порядку п. «а» ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»; та відповідача було зобов`язано розглянути по суті звернення позивача від 25.04.2019 р. стосовно призначення пенсії у порядку п. «а» ст. 54 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» із прийняттям рішення відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На виконання зазначеного судового рішення відповідач при повторному розгляді заяви позивача від 25.04.2019 р. прийняв рішення N341 від 12.10.2020 р. про відмову позивачу в призначенні пенсії за вислугу років із повторним зазначенням тієї ж самої підстави: актом N92179 від 11.06.2019 р. пільговий стаж роботи на посадах парашутиста-рятувальника позаштатної парашутно-десантної групи та бортового оператора з випуску парашутистів в Богодухівському УАЦ ТСОУ не підтверджено. Позивач вважає, що під час прийняття спірного рішення відповідач невірно витлумачив, що нібито позивач працював на двох штатних посадах "парашутиста-рятівника" та "бортового оператора по випуску парашутистів" в позаштатній парашутно-десантній групі, в той час, як «позаштатний працівник», є працівником, який виконує роботу без зарахування його до штатного (спискового) складу підприємства, установи чи організації, а термін «парашутист-рятувальник» є не посадою, а кваліфікацією, за якою він виконував роботу в позаштатній парашутно-десантній групі, та що нібито позивач працював на окремій штатній посаді бортового оператора по випуску парашутистів, про що відсутні накази 8 книгах наказів БУАЦ, що зберігаються в архіві ХОО ТСОУ, в той час як виконання роботи бортового оператора по випуску парашутистів було лише складовою частиною виконання функціональних обов`язків парашутиста-рятівника. Вважаючи зазначене рішення відповідача протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у спосіб та у межах повноважень, визначених чинним законодавством. Представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.04.2019 звернувся до Богодухівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, як особі льотних екіпажів. 12.10.2020 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №1 Головного управління прийнято рішення №41, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п.«а» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.2-1 р.XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно п.«а» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах з 01 квітня 2015 року - не менше 25 років у чоловіків. Відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 27.05.1983 ОСОБА_1 з 27.05.1983 по 28.02.1994 працював в Богодухівському учбовому авіаційному центрі ДТСААФ на посаді авіаційного техніка, з 01.03.1994 по 19.07.1999 на посаді інженера ТЕУ, начальника групи регламенту вертольотів та двигунів, авіаційного техніка у військовій частини НОМЕР_2 . Згідно довідки ТСО України Харківської обласної організації від 24.04.2019 № 1/62 з 31.05.1983 по 28.02.1994 працював в Богодухівському УАЦ ДОСААФ авіаційним техніком та по сумісництву парашутистом - рятівником позаштатної парашутно-десантної групи, тобто основним місцем роботи є посада авіаційного техніка, яка відноситься до посад і робіт інженерно - технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років згідно п. в ст. 54 Закону України Про пенсійне забезпечення та п. 2-1 р. XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Робота парашутистом рятувальної парашутно-десантної групи є роботою за сумісництвом. Таким чином, до спеціального стажу зараховується тільки робота за спеціальністю на основному місці, робота за сумісництвом право на пенсію за вислугу років не дає. Згідно з Актом перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №2179 від 11.06.2019 встановлено, що ОСОБА_1 , згідно наказу Богодухівського УАЦ ДОСААФ від 28.05.1983 №21 призначений авіаційним техніком 4 розряду в 2 ТСС з 27.05.1983, згідно з наказом від 31.05.1983 №22 зарахований парашутистом рятівником позаштатної парашутно-десантної групи з 31.05.1983, згідно з наказом від 15.05.1984 №118 присвоєно 5 розряд авіаційного техніка з 08.05.1984, згідно з наказом від 03.05.1988 №32 переведено авіаційним техніком-бригадиром, згідно з наказом від 06.01.1992 №100 присвоєно 6 розряд авіаційного техніка, з 31.05.1983 по 28.02.1994 працював в Богодухівському УАЦ ДОСААФ авіаційним техніком і по сумісництву парашутистом - рятівником позаштатної парашутно-десантної групи. На підставі Акту №2179 від 11.06.2019 стаж роботи ОСОБА_1 як працівнику льотного екіпажу цивільної авіації, який займав посади парашутиста - рятувальника позаштатної парашутно-десантної групи, бортового оператора з випуску парашутів в Богодухівському учбовому авіаційноу центрі ТСОУ не підтверджено, відповідно підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно п. «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п. 2-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» немає. Згідно з наданими документами, є тільки загальний стаж роботи ОСОБА_1 . Спеціальний стаж відсутній. Враховуючи наведене, та те, що у позивача відсутній спеціальний стаж роботи на 01 квітня 2015 року не менше 25 років у чоловіків на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», головне управління правомірно та на законних підставах винесло рішення від 22.07.2019 за №41 та на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020, повторно розглянуто заяву позивача та прийнято нове рішення від 12.10.2020 №41 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного спеціального стажу роботи.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій підтримав позицію, викладену у адміністративному позові.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії диплома серії НОМЕР_4 заявник у період 1980р.-16.06.1983р. навчався у Калужському авіаційно-технічному училищі ДОСААФ СРСР за спеціальністю технічна експлуатація літаків та авіадвигунів.

Згідно із записами у копії трудової книжки серії НОМЕР_3 заявник у період 27.05.1983р.-03.05.1988р. працював авіаційним техніком, у період 03.05.1988р.-03.07.1995р. працював авіаційним техніком бригадиром, у період 03.07.1995р.-14.09.1996р. працював інженером ТЕУ, у період 14.09.1996р.-03.11.1998р. працював начальником групи регламенту гвинтокрилів і двигунів, у період 03.11.1998р.-18.01.1999р. працював авіаційним техніком по планеру та двигуну, у період 18.01.1999р.-19.07.1999р. працював начальником групи регламенту гвинтокрилів і двигунів, 19.07.1999р. був звільнений на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із ліквідацією військової частини НОМЕР_2 .

Окрім того, згідно із записами у цій же трудовій книжці заявник входив до складу позаштатної парашутно-десантної групи, а саме: у період 31.05.1983р.-16.02.1987р. у якості парашутиста рятувальника, у період 16.02.1987р.-28.02.1994р. у якості бортового оператора Мі-2 з випуску парашутистів за суміщенням, у період 28.02.1994р.-10.10.1994р. у якості парашутиста рятівника, бортового оператора з випуску парашутистів за суміщенням, у період 10.10.1994р.-19.07.1999р. був допущений до роботи у якості бортового оператора з випуску парашутистів гвинтокрилу Мі-8, 19.07.1999р. був звільнений зі складу парашутно-десантної групи на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку із ліквідацією військової частини НОМЕР_2 .

До посадових обов`язків позивача як парашутиста-рятівника входили обов`язки щорічного виконання річної норми стрибків з парашутом на точність приземлення в задану місцевість відповідно до Збірника програм по парашутній та парашутно-рятувальній підготовці авіації ДТСААФ СРСР, майстерність виконання спусків (підйомів) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, що перебувають на висоті не менше 10 метрів, уміння виконувати обов`язки бортового оператора по випуску інших парашутистів-рятівників з борту повітряного судна, чергування під час льотних змін на аеродромі Гавриші для участі в пошуково-рятувальних роботах та після десантування (приземлення) надання першої невідкладної допомоги у разі виникнення авіаційного лиха або аварійних ситуацій під час проведення польотів.

З копії довідки Харківської обласної організації Товариства сприяння Оборони України від 24.04.2019р. №1/62 вбачається, що заявник у період 31.05.1983р.-28.02.1994р. працював за суміщенням парашутистом рятувальником позаштатної парашутно-десантної групи Богодухівського УАЦ ДОСААФ.

28 лютого 1994 року БУАЦ ТСОУ директивою Генерального Штабу Збройних Сил України від 01.02.1994 №115/1/045 переформовано у військову частину НОМЕР_2 .

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст.36 КЗпП України трудові договори позивача на штатній посаді авіаційного техніка та за суміщенням парашутиста-рятівника позаштатної парашутно-десантної групи були продовжені та позивача було переведено на роботу до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

За відомостями копії книжки парашутиста-рятувальника позаштатної парашутно-десантної групи та копії довідки Харківської обласної організації Товариства сприяння Оборони України від 24.04.2019р. №1/64 у період 1983р.-1999р. заявник виконав нормативи необхідної кількості стрибків із парашутом.

25.04.2019р. позивач звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії у порядку п.«а» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Пенсійним органом була проведена перевірка достовірності поданих заявником документів, результати якої оформлені актом №2179 від 11.06.2019р., де зазначено, що позивач з 31.05.1983 по 28.02.1994 працював в Богодухівському УАЦ ДОСААФ авіаційним техніком і по сумісництву парашутистом - рятівником позаштатної парашутно-десантної групи.

У зв`язку із цим, пенсійним органом було відмовлено у призначенні пенсії, про що складено лист від 22.07.2019р. №431/03-5-20.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся з позовом до Харківського окружного адміністративного суду, за наслідками розгляду якого рішенням від 23.03.2020 року по справі №520/997/2020, яке набрало законної сили 22.09.2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу неприйняття відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» рішення за зверненням ОСОБА_1 від 25.04.2019р. стосовно призначення пенсії у порядку п. «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 пов, Харків, Харківська область, 61000, ) розглянути по суті звернення ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) від 25.04.2019р. стосовно призначення пенсії у порядку п. «а» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із прийняттям рішення відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позов у решті вимог залишено без задоволення.

На виконання вказаного рішення суду, Відділом з питань перерахунків пенсій №1 Управлінням застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було прийнято Рішення №41 від 12.10.2020, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно п. а статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення та п.2-1 р.XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до заяви від 25.04.2019 року. Вказане рішення обґрунтоване тим, що відповідно до заяви, наданих документів та проведеної перевірки достовірності видачі довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній щодо призначення пенсії за вислугу років згідно п. а статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення та п.2-1 р. XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а також на підставі акту № 2179 від 11.06.2019 р. пільговий стаж роботи на посадах парашутиста - рятувальника позаштатної парашутно - десантної групи та бортового оператора з випуску парашутистів в Богодухівському учбовому авіаційному центрі ТСОУ ОСОБА_1 , не підтверджено.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (в редакції Закону, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: а) працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при набутті вислуги років на цих посадах.

Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсії, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджується в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання положень ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 21.07.1992 року № 418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу".

Пунктом 4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років визначені парашутисти всіх найменувань, рятувальники, а також десантники-пожежники всіх найменувань, інструктори авіапожежної служби, керівники парашутних (парашутно-рятувальних, пошуково-рятувальних) підрозділів, працівники позаштатних і штатних парашутно-десантних груп, які здійснюють стрибки з парашутом або спуски (підйоми) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, що перебувають на висоті не менше 10 метрів.

Як вбачається із записів трудової книжки, позивач у період роботи з 31.05.1983 по 19.07.1999 працював парашутистом-рятувальником в складі позаштатної парашутно-десантної групи Єдиної державної авіаційої пошуково-рятувальної служби СРСР.

Згідно з підпунктом "д" пункту 1 ", Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 21.07.1992 року № 418 "Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу", один рік роботи на посадах, передбачених у пункті 4 Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, - за півтора року вислуги за умови виконання річної норми стрибків з поршневих літаків, вертольотів, дирижаблів та аеростатів, спусків (піднімань) на спеціальних спуско-піднімальних пристроях з вертольотів, які перебувають у режимі висіння не менше 10 метрів, а при виконанні річної норми стрибків із реактивних літаків і вертольотів - за два роки вислуги.

Таким чином робота на посаді, яку обіймав позивач у військовій частині А-3945 має бути зарахована в період з 31.05.1983 по 19.07.1999 до вислуги років, як особі льотного складу, відповідно до статті 54 Закону "Про пенсійне забезпечення".

Щодо доводів відповідача про обґрунтованість відмови у призначенні позивачу пенсії як працівнику льотного складу у зв`язку з тим, що до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років парашутистам зараховується лише періоди роботи на штатних посадах, суд зазначає наступне.

Поняття «позаштатний працівник», тобто працівник який виконує роботу без зарахування його до штатного (спискового) складу підприємства, установи чи організації у законодавстві про працю України не передбачено, відповідно відсутні вимоги до процедури оформлення з ними трудових відносин.

Статтею 24 КЗпП України (в редакції, що діяла станом на 22.05.1987 року) передбачалось, що трудовий договір укладається, як в усній так і в письмовій формі.

Укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 48 КЗпП України (в редакції, що діяла станом на 22.05.1987 року) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітника чи службовця (ч. 1 ст. 48). Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців, які працюють на підприємстві, в установі, організації понад п`ять днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (ч. 2 ст. 48).

Відповідно до п. п. 1 п. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позаштатний працівник відповідно до чинного у період з 31.05.1983 по 19.07.1999 законодавства мав можливість перебувати у трудових відносинах з підприємствами, установами чи організаціями, в тому числі з військовою частиною НОМЕР_2 .

Щодо посилань відповідача на акт перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 2179 від 11.06.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 «Положення про льотну книжку льотного складу авіації ДТСААФ СРСР», затвердженого директивою ЦК ДТСААФ СРСР від 13.12.1972 року №02/2527, при переході постійного льотного складу в іншу авіаційну організацію чи при звільненні, льотна книжка оформляється повністю, конвертується і видається на руки власнику під розписку.

В ст.1871 Переліку типових документів, що створюються в діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, організацій та підприємств і зазначенням термінів зберігання документів, затвердженого наказом Головного архівного управління при КМУ від 20.07.1998 року № 41, передбачено, що хронометражні листи обліку нальоту годин та стрибків з парашутом зберігаються 3 роки, через що в архівних установах за 1987-1999 рік вони відсутні.

В листі Міністерства праці та соціальної політики України від 29.08.2000 №01-3/20б2-02-6 визначено, що основними документами, що підтверджують фактичну роботу як осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації, які надають право на отримання пенсійного забезпечення відповідно до ст.53 закону є: свідоцтво члена екіпажу повітряного судна та льотна книжка.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінали первинної льотної документації знаходяться не в архівних установах, де відповідач проводив перевірку достовірності довідки, а на руках позивача, у зв`язку з чим суд вважає такі твердження відповідача необґрунтованими.

Окрім цього, судом встановлено, що в акті перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 2179 від 11.06.2019 безпідставно встановлено факт, що позивач з 31.05.1983 по 28.02.1994 працював в Богодухівському УАЦ ДОСААФ авіаційним техніком і по сумісництву парашутистом - рятівником позаштатної парашутно-десантної групи, оскільки записи у трудовій книжці позивача свідчать про роботу на вказаних посадах за суміщенням.

Верховний Суд у постанові від 14.11.2018 у справі №804/3583/17 зробив такі висновки: суміщення професій/посад розцінюється як виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). На відміну від роботи за сумісництвом, що оплачується пропорційно відпрацьованому часу, доплати при суміщенні професій (посад) і виконанні обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються у фіксованих відсотках до тарифної ставки (окладу).

У ст. 105 КЗпП України визначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Таким чином, висновки акту перевірки достовірності довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 2179 від 11.06.2019 щодо роботи позивача по сумісництву не відповідають фактичним обставинам справи.

При цьому, головною рисою індивідуальних актів є їхня конкретність (чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами владних повноважень, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, настанов для їх розв`язання що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; чітка відповідність такого акту нормам чинного законодавства.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Отже, відмовляючи особі у призначенні пенсії, пенсійний орган повинен обов`язкове висвітлити у відповідному рішенні причини такої відмови з конкретними посиланнями на спірні питання та сформулювати певні висновки з посиланням на норми чинного законодавства, в яких розв`язати питання, що виникли при призначенні пенсії особі.

Так, у даному випадку, вбачається, що позивачу не було зараховано до стажу певний період згідно його документів, що вплинуло на кількість стажу та, відповідно, на його право на призначення пенсії на пільгових умовах. Водночас, окрім загальних посилань на відсутність необхідної кількості стажу пенсійним органом не наведено жодних пояснень та обґрунтувань, з огляду на що суд дійшов висновку про протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії.

Обираючи спосіб ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи встановлення судом протиправності рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії як такого, що не містить достатніх обґрунтувань, а також відсутність підстав для самостійного розрахунку стажу для призначення пенсії, оскільки такі повноваження належать виключно до компетенції пенсійного органу та суд у даному випадку не може підмінити собою цей орган, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині щодо зобов`язання відповідача вчинити дії у частковому розмірі - шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №341 Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 12.10.2020 р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні з 25.04.2019р. пенсії за вислугу років, як особі льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) від 25.04.2019 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.09.2021 року.

Суддя Біленський О.О.