Справа № 260/3363/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/3363/20 пров. № А/857/12254/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року (головуючий суддя Луцович М.М., м. Ужгород, повний текст складено 31.05.2021) по справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з позовом до Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення 24.04.2017 компенсації за невикористану додаткову відпустку передбачену п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 - 2017 роки загальним терміном 42 дні.

Стягнуто з Мукачівського прикордонною загону Західного регіональною управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку, передбачену п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 - 2017 роки терміном 42 дні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 року №44.

Стягнуто з Мукачівського прикордонного загону Західного регіональною управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 в сумі 1590,02 грн., нараховану згідно платіжної відомості про проведення виплат на утримання військовослужбовців від 22.09.2017 №38.

Стягнуто з Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 6000 гривень Мукачівський прикордонний загін Державної прикордонної служби оскаржив його в апеляційному порядку, вважає таке необґрунтованим, тому просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року в частині стягнення з Мукачівського прикордонного загону Державної прикордонної служби на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 6000 гривень - скасувати, а судові витрати - покласти на позивача.

В апеляційній скарзі зазначає, що витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн. на користь ОСОБА_1 є не співмірними зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, наявністю зразкової справи з аналогічного спору та незначною складністю даної категорії справ, а також недотримання принципу встановлення необхідності і розумності розміру витрат, виходячи з конкретних обставин справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про адвокатуру», адвокатура України є добровільним професійним громадським об єднанням, покликаним згідно Конституції України сприяти захисту прав, свобод та представляти законні інтереси громадян України, іноземних громадян, осіб без громадянства, юридичних осіб, надавати їм іншу правову допомогу.

Представництво прав та інтересів особи адвокатом, в тому числі в суді, відповідно до статті 12 зазначеного Закону здійснюється за плату відповідно до домовленості, що відображається в угоді між громадянином і адвокатом. Тому, за загальним правилом, після розгляду справи судом, сторона, на користь якої ухвалено судове рішення і яка понесла у зв`язку з судовим процесом витрати, суд зобов`язує іншу сторону їх відшкодувати. Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Але з огляду на те, що вартість послуг адвоката може бути різною, сторона, яка має відшкодувати ці витрати, є незахищеною у тих випадках, коли сума цього відшкодування є занадто великою.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. У рішеннях від 23 січня 2014 року «Еаst/West Аlliance Limitet» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 2 частини 3, частиною 4 статті 134 КАС України визначено 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідне з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4) для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Окрім того, відповідно до частини 5 статті 134 КАСУ розмір витрат має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт

3) обсягом наданих адвокатом послуг

4) ціною позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи

В матеріалах даної справи міститься договір про надання послуг і акт, у якому вказано вид правової допомоги і час, протягом якого надавалась кожна послуга та її вартість. Сума заявлених витрат по відшкодуванню 6000 гривень є неспівмірною до заявлених позовних вимог, оскільки дана справа підпадає під категорію справ щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку військовослужбовцями у період мобілізації (аналогічну справу № 620/4218/18 від 16 травня 2019 року Верховний Суд розглянув справу як зразкову), а тому написання позовної заяви не потребувало додаткового опрацювання судової практики, яке вказане в акті надання послуг, як наслідок сума витрат на її написання є завищеною.

У справі №915/1654/19 Верховний Суд погодився із доводами сторони,що подала клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, адже заявлений розмір не співмірний зі складністю справи. Суд дійшов висновку, що заявлені судові витрати були недоцільні та необов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права).

Окрім того, апелянт зазначає, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 від 12.11.2015, доданого до матеріалів позовної заяви. У Законі України «Про безоплатну правову допомогу» дана категорія громадян має право на отримання безоплатної правової допомоги. У справі 120/1599/19-а суд дійшов висновку, що у справах незначної складності, вирішення яких не становить публічного інтересу чи негативних наслідків для позивача не потребують залучення платної правової допомоги, можливе звернення за безоплатною правовою допомогою (як вже було зазначено, справа є аналогічною зі зразковою, а отже, не потребує вивчення і посилання на додаткову судову практику і підпадає під категорію справ незначної складності).

Необхідно також зазначити, що суд задовольнив позов частково, а відповідно до частини 3 статті 139 КАСУ при частковому задоволенні позову витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому покладення обов`язку відшкодування судових витрат, у тому числі на правову допомогу у повній мірі на відповідача є необґрунтоааним.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на оплату правничої допомоги адвоката, у розмірі 6 000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучив копію Договору про надання правничої допомоги від 02.10.2020, Акт прийому-передачі правничої допомоги на суму 6000,00 грн; квитанцію від 07.10.2020 на суму 6000,00 грн. (а.с. 38-40).

З огляду на це, суд першої інстанції вирішив стягнути з Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6000 гривень.

Однак, суд апеляційної інстанції з таким доводами суду першої інстанції не погоджується.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч. 3 зазначеної статті належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6000 гривень суд першої інстанції поза увагою залишив ту обставину, що судовим рішення позовні вимоги було задоволено частково.

Крім того, суду першої інстанції слід було врахувати, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності) і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Вказані критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини. У рішеннях від 23 січня 2014 року «Еаst/West Аlliance Limitet» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини 5 статті 134 КАСУ розмір витрат має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт;

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт;

обсягом наданих адвокатом послуг;

ціною позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи викладене вище, та ту обставину, що дана справа підпадає під категорію справ щодо грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку військовослужбовцями у період мобілізації (аналогічну справу № 620/4218/18 від 16 травня 2019 року Верховний Суд розглянув як зразкову), а тому написання позовної заяви не потребувало додаткового опрацювання судової практики, яке вказане в акті надання послуг, як наслідок сума витрат на її написання є завищеною.

Суд апеляційної інстанції вважає, що сума витрат по відшкодуванню на правничу допомогу повинна становити 1500 гривень

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід скасувати, бо висновки суду не відповідають обставинам справи, та стягнути з відповідача 1500 гривень витрат на правничу допомогу.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити частково, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року по справі № 260/3363/20 в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та стягнути з Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 1500 гривень.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді В.В. Ніколін

О.М. Гінди

повний текст складено 08.09.2021