Справа № 640/13394/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-09-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2021 року м. Київ № 640/13394/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В. при секретарі судового засідання Кузьмич М. Б.

за участі представників сторін:

від позивача - Шульга К.В.

від відповідача - Чулієв А.А., Мамай А.С.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Чулієва Атаджагна

Абдуназаровича

про зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до приватного виконавця Чулієва Атаджагна Абдуназаровича, в якому просить суд зобов`язати відповідача повернути безпідставно стягнуті грошові кошти стягнуті як основну винагороду приватного виконавця у розмірі 299 999,86 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ" МФО 334651, ОСОБА_1 код одержувача як таку, що сплачено передчасно та безпідставно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем передчасно визначено суму стягнення основної суми винагороди у розмірі 299 999,86 грн, не зазначено у винесеній постанові про стягнення з боржника основної винагороди порядку стягнення основної винагороди приватного виконавця та стягнення відбулось з порушенням частини другої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». Також позивачем зазначено про скасування рішення Подільського районного суду міста Києва та закриття провадження по справі № 758/16488/18, тому перераховані кошти у розмірі 299 999,86 грн, як основна винагорода приватного виконавця стягнуті безпідставно та підлягають поверненню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Зобов`язано відповідача надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 63320689.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу на усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

01 липня 2021 року відповідачем до суду подано належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 6332089.

Позивачем 05 липня 2021 року подано позовну заяву у новій редакції, в якій він просить суд:

- визнати протиправною постанову Приватного виконавця Чулієва Атаджагна Абдуназаровича про закінчення виконавчого провадження від 04 листопада 2020 року;

- зобов`язати повернути безпідставно стягнуті грошові кошти стягнуті як основну винагороду приватного виконавця у розмірі 299999,86 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ", МФО 334651, ОСОБА_1 код одержувача НОМЕР_2 , як таку що сплачено передчасно та безпідставно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2021 року прийнято позовну заяву у новій редакції. Запропоновано відповідачу надати суду протягом 3-х днів з дня отримання даної ухвали: відзив на позовну заяву, з врахуванням нової редакції позову. Призначено справу до судового розгляду по суті на 27 липня 2021 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2021 року заяву приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чулієва Атаджагна Абдуназаровича про відвід судді Аверкової В.В, визнано необґрунтованою. Передано заяву приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Чулієва Атаджагна Абдуназаровича про відвід судді Аверкової В.В. для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України. Провадження у справі № 640/13394/21 зупинено до вирішення питання про відвід судді іншим складом суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чулієва Атаджагна Абдуназаровича про відвід судді Аверкової В.В. в адміністративній справі №640/13394/21 відмовлено (суддя Мазур А.С.).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 серпня 2021 року прийнято адміністративну справу № 640/13394/21 до провадження, поновлено провадження в адміністративній справі № 640/13394/21 та призначено судове засідання на 02 вересня 2021 року.

У судове засідання 02 вересня 2021 року прибули відповідач, представники позивача та відповідача.

Представником відповідача у судовому засіданні були підтримані подані через канцелярію суду заяви про залишення первісного позову та уточненої позовної заяви без руху, залишення уточненої позовної заяви без розгляду.

Представник позивача заперечив проти задоволення вказаних заяв.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року закрито провадження в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до приватного виконавця Чулієва Атаджагна Абдуназаровича в частині позовних вимог про визнання протиправною постанови приватного виконавця від 04 листопада 2020 року про закриття виконавчого провадження № 63320689.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов, представник відповідача та відповідач заперечили проти задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні 02 вересня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідачем подано заяву про залишення первісної позовної заяви та уточненої позовної заяви без руху, в якій зазначено, що у первісній редакції позовної заяви позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 заявив вимогу про зобов`язання відповідача повернути йому 299 999,86 грн. Зазначив, що ця позовна вимога спрямована на захист порушеного права в публічно-правових відносинах з метою збереження належного особі майна, отже, така позовна вимога є майновою. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір як за вимогу немайнового характеру.

Щодо вказаної заяви відповідача, суд зазначає наступне.

17 травня 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного виконавця Чулієва Атаджагна Абдуназаровича про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року залишено позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без руху.

У вказаній ухвалі суд зазначив наступне.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - підприємцем, складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2021 року становить 2270,00 гривень.

Позивачем у позовній заяві заявлено одну вимогу немайнового характеру, таким чином, сума судового збору за подання даної позовної заяви складає 2270,00 грн.

Отже, суд визначив, що у даному випадку позивачем заявлена вимога немайнового характеру, оскільки позивачем заявлена вимога щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а не оскарження постанови приватного виконавця про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця, що відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року по справі № 820/3942/16 є вимогою майнового характеру.

Таким чином, суд залишає вказану заяву без розгляду.

Також, суд залишає без розгляду заяву відповідача про залишення уточненої позовної заяви без розгляду (Т.2, а.с.18) та заяву про залишення уточненої позовної заяви без руху (Т.2, а.с.21-22), оскільки ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 вересня 2021 року провадження в цій частині позовних вимог закрито.

Отже, суд розглядає даний адміністративний позов в частині позовних вимог щодо зобов`язання повернути безпідставно стягнуті грошові кошти стягнуті як основну винагороду приватного виконавця у розмірі 299999,86 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ", МФО 334651, ОСОБА_1 код одержувача НОМЕР_2 , як таку що сплачено передчасно та безпідставно.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 березня 2020 року у справі № 758/16488/18 позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Авант-Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію - Кічука Олега Івановича про стягнення боргу за кредитним договором - задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № К-Ф/13/034 від 24 вересня 2013 року у розмірі 2 999 998,63 (два мільйони дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень) 63 копійки. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн.

Постановою від 16 жовтня 2020 року відкрито виконавче провадження № 63320689 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року № 758/16488/18 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № К-Ф/13/034 від 24 вересня 2013 року у розмірі 2 999 998,63 (два мільйони дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім гривень 63 копійки).

В межах вказаного виконавчого провадження, винесено постанову від 16 жовтня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 299 999,86 грн (10% від 2 999 998,63 грн).

Постановою приватного виконавця від 16 жовтня 2020 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження об`єднано виконавчі провадження № 63320689 та № 63324656 у зведене виконавче провадження № 63326025.

30 жовтня 2020 року до приватного виконавця звернувся позивач із заявою про зупинення виконавчих дій на підставі пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». До вказаної заяви додано ухвалу Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 758/16488/18.

Відповідно до вказаної ухвали Верховним Судом відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 758/16488/18. Зупинено виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Постановою від 30 жовтня 2020 року приватним виконавцем зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року № 758/16488/18 до закінчення касаційного оскарження.

04 листопада 2020 року до приватного виконавця звернувся позивач із заявою в якій просив відповідача закрити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення та скасувати всі вжиті заходи примусового виконання рішення. До вказаної заяви позивачем додано клопотання про відмову від касаційної скарги, яке подано до Верховного Суду 04 листопада 2020 року.

04 листопада 2020 року постановою приватного виконавця № 63320689 поновлено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2020 року № 758/16488/18.

Також приватним виконавцем, в межах виконавчого провадження № 63320689, постановами від 04 листопада 2020 року знято арешт з коштів та припинено розшук майна боржника.

Постановою приватного виконавця від 04 листопада 2020 року виведено виконавче провадження № 63320689 із зведеного виконавчого провадження № 63326025, яке веде приватний виконавець Чулієв А.А.

Постановою приватного виконавця від 04 листопада 2020 року № 63320689 встановлено повне фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом. Кошти стягнуті та перераховані на користь стягувача платіжними дорученнями від 26 жовтня 2020 року № 1663, від 27 жовтня 2020 року № 1687, від 28 жовтня 2020 року № 1700, від 04 листопада 2020 року № 1721 та № 1722. Закінчено виконавче провадження № 63320689 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважаючи, що відповідачем передчасно стягнуто основну суму винагороди у розмірі 299 999,86 грн та с порушенням Закону України «Про виконавче провадження» позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі по тексту - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 3 Закону № 1404-VIII, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року № 1403-VIII.

Нормами статті 31 Закону України "Про органи та осіб які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом.

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця".

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Згідно статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм суд дійшов висновку, що постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження. Однак, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі. Тобто, розмір основної винагороди стягується пропорційно від фактично стягнутої суми за виконавчим документом.

В матеріалах виконавчого провадження наявні платіжні доручення від 26 жовтня 2020 року № 1663 на суму 179 351,51 грн, від 27 жовтня 2020 року № 1687 на суму 37 271,56 грн, від 28 жовтня 2020 року № 1700 на суму 9417,50 грн, від 04 листопада 2020 року № 1721 на суму 500 000,00 грн, від 04 листопада 2020 року № 1722 на суму 2 273 958,06 грн.

У вказаних платіжних дорученнях в призначенні платежу зазначено: «Перерахування стягнутих з ОСОБА_1 ) коштів згідно вик.листа Подільського р/суду м. Києва № 758/16488/18 від 07.10.2020».

Отже, відповідно до вказаних платіжних доручень в межах виконавчого провадження №63320689 стягнуто з боржника фактичну суму 2 999 998,63 грн.

Також в матеріалах справи наявні платіжні доручення: від 26 жовтня 2020 року № 1664 на суму 17 935,15 грн, від 27 жовтня 2020 року № 1688 на суму 3727,16 грн, від 28 жовтня 2020 року № 1701 на суму 941,75 грн, від 04 листопада 2020 року № 1723 на суму 277 395,80 грн.

У вказаних платіжних дорученнях в призначенні платежу зазначено: «Стягнення основної винагороди приватного виконавця ВП № 63320689».

Таким чином, відповідачем стягнуто основну винагороду приватного виконавця у загальній сумі 299 999,86 грн, що дорівнює 10 % від фактично стягнутої суми 2 999 998,63 грн під час примусового виконання виконавчого листа № 758/16488/18 виданого 07 жовтня 2020 року Подільським районним судом м. Києва.

Щодо тверджень позивача про те, що стягнення відбулось з порушенням частини другої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначає наступне.

Вказаною нормою встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 758/16488/18. Також вказаною ухвалою зупинено виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року до закінчення касаційного провадження у справі.

На підставі вказаної ухвали приватний виконавець керуючись пунктом 2 частини першої статті 34 та статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 30 жовтня 2020 року зупинив вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 758/16488/18 виданого 07 жовтня 2020 року Подільським районним судом м. Києва.

Постановою Верховного Суду від 21 квітня 2021 року касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року скасовано. Провадження у справі № 758/16488/18 за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «АВАНТ-БАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Кічука Олега Івановича, про стягнення заборгованості закрито. Роз`яснено ОСОБА_2 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду, і протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення він може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Отже, з 30 жовтня 2020 року до 21 квітня 2021 року ухвалою Верховного Суду було зупинено виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року.

Водночас, приватний виконавець за заявою боржника постановою від 04 листопада 2020 року поновив вчинення виконавчих дій.

У вказаній постанові приватний виконавець зазначив, що 04 листопада 2020 року надійшла заява боржника про поновлення вчинення виконавчих дій, у зв`язку з відмовою від касаційної скарги та заява про відмову від касаційної скарги з відміткою Верховного Суду про реєстрацію.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року у задоволенні клопотання фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відмову від касаційної скарги на рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «АВАНТ-БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Кічука Олега Івановича, про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Суд звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії, які зупинені у випадках передбачених пунктом 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», зупиняються до розгляду питання по суті.

Разом з тим, вказаним Законом встановлено, що виконавець зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Тобто, поновлення вчинення виконавчих дій відбується лише після усунення обставин, що стали підставою для їх зупинення.

Отже, приватний виконавець не пересвідчившись про усунення обставин, у даному випадку закінчення касаційного провадження у справі № 758/16488/18, поновив вчинення виконавчих дій, що суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Враховуючи зазначене, в межах розгляду даної адміністративної справи насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача. При цьому необхідно зазначити, що обов`язковою ознакою порушення права особи є його припинення, зміна або встановлення неможливості реалізації.

При цьому, реалізація особою права на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження будь-яких рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не покладає на суд беззаперечного обов`язку щодо надання такого захисту безвідносно до змісту позовних вимог та наявності спірних публічно-правових правовідносин.

Тобто, питання про можливість задоволення конкретних позовних вимог позивача, спрямованих на відновлення його прав, має вирішуватися, виходячи із суті заявлених вимог та наявності спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між позивачем та контролюючим органом, протиправні дії якого, на суб`єктивну думку позивача, порушили його право.

Частиною першою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Позивач просить суд повернути безпідставно стягнуту основну винагороду приватного виконавця, однією з підстав позову було зазначено, що приватний виконавець поруш приписи статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом під час розгляду справи було встановлено порушення відповідачем норм Закону України «Про виконавче провадження», що регулюють поновлення вчинення виконавчих дій, тобто відповідач поновив вчинення виконавчих дій всупереч наявності ухвали Верховного Суду про зупинення виконання відповідного рішення.

Водночас, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази визнання у судовому порядку постанови про поновлення вчинення виконавчих дій або дії приватного виконавця щодо поновлення вчинення виконавчих дій та постанови про закінчення виконавчого провадження протиправними.

Суд бере до уваги, що постановою Верховного Суду рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року та постанова Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року скасовані, проте в матеріалах справи відсутні докази визнання виконавчого листа виданого на підставі вказаного рішення таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, оскільки стягненню основної винагороди приватного виконавця передували дії та рішення приватного виконавця, які у судовому порядку не визнавались протиправними, у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про зобов`язання повернути безпідставно стягнуті грошові кошти стягнуті як основну винагороду приватного виконавця у розмірі 299999,86 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ПУМБ", МФО 334651, ОСОБА_1 код одержувача , як таку що сплачено передчасно та безпідставно.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - відмовити.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Аверкова

Повний текст рішення виготовлений 07.09.2021.