Справа № 360/3418/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

08 вересня 2021 року СєвєродонецькСправа № 360/3418/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/3418/20 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла заява заяву ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/3418/20 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 03.2018 по 04.09.2018 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4463,15 грн відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 при виконанні рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 360/3418/20.

2) встановити військовій частині НОМЕР_1 місячний строк з дня отримання ухвали для надання відповіді про результати розгляду окремої ухвали та інформації про вжиті заходи.

В обґрунтування заяви заначено, що 27.01.2021 відкрито виконавче провадження № 64297448. 29.03.2021 позивачу надійшли кошти в сумі 67961,28 грн. 30.08.2021 позивач отримав лист від Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), з якого позивачу стало відомо, що державним виконавцем було закінчено виконавчого провадження № 64297448, на підставі статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження». На думку позивача, всупереч абзацам 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, відповідач за період з 01.03.2018 по 04.09.2018 не виплатив позивачу щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення в розмірі 4463,15 грн. За розрахунком відповідача сума недоплати за період з 01.03.2018 по 04.09.2018 складає 31242,02 грн.

Позивач вважає, що дії посадових осіб військової частини НОМЕР_1 є направленими на умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили.

Вивченням заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/3418/20 та матеріалів справи, суд встановив таке.

Відповідно до частини першої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України особа) позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною другою статті 383 КАС України визначено, що у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно із частиною третьою статті 383 КАС України на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Частиною четвертою статті 383 КАС України визначено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Так зі змісту заяви ОСОБА_1 в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/3418/20 вбачається, що позивач не погоджується із розміром отриманих коштів від військової частини НОМЕР_1 на виконання рішення суду у справі № 360/3418/20.

При цьому ОСОБА_1 зазначає, що кошти надійшли їй 29.03.2021.

Отже, судом встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався отримавши кошти від військової частини НОМЕР_1 на виконання рішення суду у справі № 360/3418/20 у неналежному, на її думку розмірі.

Із заявою про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача позивача звернулась до суду 01 вересня 2021 року (заяву подано до відділення поштового зв`язку), а відтак - поза межами десятиденного строку з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, визначеного імперативним приписом частини четвертої статті 383 КАС України.

При цьому суд зауважує, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка маж бути досягнута (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, п. 57, серія А, № 93).

З огляду на наведене, в даному випадку законодавством визначено саме десятиденний строк звернення до суду з заявою в порядку статті 383 КАС України з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України позивач звернувся лише 01.09.2021, тобто поза межами десятиденного строку, що є підставою для повернення заяви заявнику у відповідності до абзацу другого частини п`ятої статті 383 КАС України.

Крім того, заявником не виконано пункт 9 частини другої статті 383 КАС України в частині надання документу про сплату судового збору.

Натомість, в заяві ОСОБА_1 зазначено, що вона є учасником бойових дій. Отже, позивач вважає, що вона звільнена від сплати судового збору.

Щодо зазначених посилань позивача, що вона звільнена від сплати судового збору, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав;

Статус, права, пільги учасників бойових дій та Героїв України встановлені, відповідно, Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Законом України від 16 грудня 1993 року № 3721-ХІІ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них, визначені статтею 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зокрема, за приписами пункту 18 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і пункту 2 статті 9 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3721-ХІІ «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» такі особи мають пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

Отже, наявність статусу учасника бойових дій або Героя України не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору, а в цій частині зроблена відсилка до іншого законодавства.

Разом з тим, частиною другою статті 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

З цією правовою нормою кореспондується пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Правовий аналіз змісту статті 5 Закону № 3674-VI свідчить про те, що від сплати судового збору звільняються або особи, зазначені в пунктах 7, 8, 9, 10, яким така пільга безумовно надається у зв`язку з наявністю певного статусу незалежно від категорії справи (особи з інвалідністю, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), або особи у справах визначеної в пунктах 1-6, 12-16 категорій.

Такий висновок підтверджується диспозицією пункту 16 частини першої статті 5 названого закону, згідно з яким згадану пільгу мають позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних з наданням статусу учасника бойових дій.

Конструкція пункту 13, в якому йдеться про «справи, пов`язані з порушенням їхніх прав», вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про те, що звільнення від сплати судового збору стосується спорів про порушені права.

Вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушення прав нерозривно пов`язане саме зі статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які встановлені Конституцією України та іншими законами.

При зверненні до суду особи, яка є учасником бойових дій, наприклад, з позовом про розірвання шлюбу або із заявою про визнання фізичної особи недієздатною, вона зобов`язана сплатити судовий збір, так як в таких правовідносинах відсутнє порушення якихось прав особи, як учасника бойових дій.

В даній заяві при зверненні до суду позивач, яка є учасником бойових дій, просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не повного виконання рішення про виплату індексації грошового забезпечення.

Даний спір не пов`язаний з наявністю та відсутністю у позивача статусу учасника бойових дій та в даних правовідносинах відсутнє порушення права позивача, пов`язане саме зі статусом позивача як учасника бойових дій, в даному випадку предметом спору є право військовослужбовця, який може і не мати статусу учасника бойових дій на отримання одноразової допомоги при звільненні.

Судом не встановлено, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом заявлено вимоги про порушення його прав, передбачених статтею 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а отже, позивачем має бути сплачений судовий збір за подання до адміністративного суду заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, в порядку статті 383 КАС України.

Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (№ рішення в ЄДРСР 85412901), від 18 грудня 2019 року у справі № ЗП/9901/4/19 (№ рішення в ЄДРСР 86877196) та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (№ рішення в ЄДРСР 87641523).

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 квітня 2021 у справі № 240/8644/20.

Отже, підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання заяви немає.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_3 не відповідає вимогам статті 383 КАС України, що у відповідності до частини п`ятої статті 383 КАС України має наслідок повернення заяви заявнику.

Керуючись статтями 241, 256, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 заяву в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у справі № 360/3418/20 .

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова