Справа № 140/7723/21
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року ЛуцькСправа № 140/7723/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича (далі ФГ «Західний Буг») звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.11.2020 №002331902, винесеного ГУ ДПС у Волинській області відносно ФГ «Західний Буг», яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 500000,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області №2169 посадовими особами відповідача було проведено фактичну перевірку з питань дотримання вимог Податкового кодексу України, Законів України та постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №408 та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального. Вказує на те, що у даному наказі не визначена підстава для проведення фактичної перевірки та зазначає, що на момент видачі наказу у податкового органу була відсутня будь-яка підстава, передбачена пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України для призначення перевірки з вказаних питань.

ФГ «Західний Буг» також посилається на хибність висновків, викладених в акті за результатами перевірки від 27.10.2020 про порушення ним вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР), а саме зберігання пального без відповідної ліцензії.

Зокрема, зазначає, що ФГ «Західний Буг» 02.04.2020 придбало для власних потреб у ТзОВ «Волинь-зерно-продукт» пальне у кількості 7549,87 л та 17871,53 л, яке в подальшому не зберігалось, а було використане в господарській діяльності для заправлення транспортних засобів, які здійснювали обробку земельних ділянок.

Позивач також вважає, що виходячи з положень підпункту 14.1.6 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України та статті 15 Закону №481/95-ВР він не повинен отримувати ліцензію на зберігання пального, оскільки таке пальне було завантажене у паливні баки транспортних засобів.

Крім того, вказує на відсутність конкретизації норми статті 15 Закону №481/95-ВР в акті перевірки та податковому повідомленні-рішенні, порушення якої встановлено відповідачем, враховуючи значну кількість вимог, які містить вказана стаття до імпорту, експорту оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

ФГ «Західний Буг» також зазначає, що відповідачем при розгляді первинної скарги на податкове повідомлення-рішення від 23.11.2020 № було порушено встановлений пунктами 56.8, 56.9 статті 56 Податкового кодексу України 20-денний строк її розгляду, що в свою чергу додаткового свідчить про його протиправність.

З наведених у позовній заяві мотивів та підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 17.08.2021 №2308/03-20-20 адміністративний позов не визнав у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні. Свою правову позицію мотивує тим, що до початку проведення фактичної перевірки позивача службовими особами ГУ ДПС у Волинській області були надані документи, визначені пунктом 81.1. статті 81 Податкового кодексу України, а також повідомлено про підстави та предмет фактичної перевірки. Так, проведеною перевіркою встановлено факт зберігання платником пального без наявності ліцензії на право зберігання пального, чим порушено вимоги статті 15 Закону №481/95-ВР. Згідно з наявною у податкового органу інформацією ФГ «Західний Буг» відповідно до акцизних накладних в період з 13.03.2020 по 02.04.2020 отримало пальне для потреб власного споживання: від 13.03.2020 №66 в кількості 8717,67 літрів, від 17.03.2020 №89 7552,19 літрів, від 27.03.2020 №112 13354,61 літрів, від 02.04.2020 №134 7544,27 літрів та №135 17874,53 літри. При реєстрації даних акцизних накладних постачальник зазначив адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання неплатник податку зберігає пальне для власних потреб (код операції «3»; умови оподаткування «0»; напрямок використання «0»), Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Ганни Жежко,9. Однак, в зазначений перевірений період у позивача була відсутня ліцензія на зберігання пального. Згідно з видатковими накладними відвантаження пального відбулось за цією адресою. При цьому господарство отримало ліцензію на право зберігання пального на період з 04.04.2020 до 04.04.2025.

Відповідач також зазначає, що доводи позивача про зберігання пального у паливних баках не заслуговують на увагу з огляду на те, що об`єм придбаного пального не вміщається у паливні баки наявних у господарства транспортних засобів.

Крім того, вказує на відсутність порушень щодо строків розгляду первинної скарги на оскаржуване податкове повідомлення-рішення з огляду на набрання чинності 29.05.2020 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заході, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого зупиняється перебіг строків, встановлений статтею 56 Податкового кодексу України.

У відповіді на відзив на адміністративний позов від 30.08.2021 представник позивача зазначив, що придбане 02.04.2021 господарством пальне не зберігалось в ємності (резервуарі) об`ємом 6,2 м3 з використанням паливно-роздавальної колонки, які розташовані за адресою: місто Володимир-Волинський, вулиця Ганни Жежко, 9, як зазначено в акті перевірки, а було використане відразу для заправлення 37 транспортних засобів, які належать позивачу на праві власності.

Також повідомив, що об`єм резервуару не дозволяє помістити пальне в придбаній кількості, при цьому вказує, що відповідачем не доведений факт знаходження даного резервуару на території господарства в період до 04.04.2020.

Водночас звернув увагу на те, що відомості відповідача про закупівлю пального до 01.04.2020 не заслуговують на увагу з огляду на відсутність відповідальності за зберігання пального без ліцензії до 01.04.2020. За таких обставин просив позов задовольнити.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили, як і клопотання про розгляд справи у судовому засіданні.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20.10.2020 начальником ГУ ДПС у Волинській області для перевірки дотримання вимог Податкового кодексу України, Законів України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального», «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 №408 «Порядок електронного адміністрування реалізації пального» та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на підставі підпункту 20.120 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, підпункту 55-2 Підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України (далі ПК України) з метою перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів видано наказ №2169 «Про проведення фактичної перевірки (а.с. 15).

Відповідно до даного наказу зобов`язано забезпечити проведення фактичної перевірки позивача за адресою: АДРЕСА_1 протягом 10 діб починаючи з 20.10.2020, період діяльності, що перевіряється визначений статтею 102 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи слідує, що 27.10.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області на виконання вказаного наказу проведено фактичну перевірку ФГ «Західний Буг» за місцем здійснення господарської діяльності за адресою: місто Володимир-Волинський, вулиця Ганни Жежко, 9.

За результатами даної перевірки складено акт фактичної перевірки від 28.10.2020 №03/200/09-05/36932997. Вказаним актом зафіксовані порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР зберігання пального без відповідної ліцензії, а також пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України (а.с. 16 19, 105 106, зворот).

Суд також встановив, що на підставі цього акта відповідачем винесені податкові повідомлення рішення від 23.11.2020 № та №.

Позивач, не погодившись із даними податковими повідомленнями-рішеннями, подав скаргу у Державну податкову службу України. Рішенням від 15.06.2021 №13369/6/99-00-06-03-01-06 скаргу господарства було задоволено частково: податкове повідомлення-рішення від 23.11.2020 № скасовано, а податкове повідомлення-рішення від 23.11.2020 № залишено без змін (а.с. 9-13).

Як вбачається з матеріалів справи, податковим повідомленням-рішенням від 23.11.2020 № на підставі статті 17 Закону №481/95-ВР до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 500000,00 грн. за порушення вимог статті 15 Закону №481/95-ВР (а.с. 8).

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

З приводу доводів позивача щодо відсутності підстав для проведення перевірки, передбачених пунктом 80.2 статті 80 ПК України суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За змістом підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (підпункт 80.2.1 пункту 80.2 статті 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2. пункту 80.2 статті 80);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (підпункт 80.2.4 пункту 80.2 статті 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (підпункт 80.2.6 пункту 80.2 статті 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункт 80.2.7 пункту 80.2 статті 80).

Відтак, фактичні перевірки можуть проводитися як з окремого питання, яке віднесено до кола питань, що є предметом даного виду перевірок, так і комплексно з усіх питань, визначених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, але за обов`язкової наявності підстав, які передбачені даним пунктом.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме - спочатку провести податкову перевірку.

Нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою для прийняття наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 17.03.2018 (справа №1570/7146/12), від 24.10.2018 (справа №808/1746/15) та від 04.02.2019 (справа №807/242/14).

При цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності оспорюваного рішення, оскільки порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 160/8859/18 та від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17.

Отже, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки у контролюючого органу відсутні підстави на прийняття рішення за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Таким чином, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Водночас у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Суд встановив, що як підставу для проведення фактичної перевірки ФГ «Західний Буг» у наказі ГУ ДПС у Волинській області від 20.10.2020 №2169 зазначено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, без наведення фактичних умов для його застосування щодо зазначеного платника податків.

Тобто, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства, в тому числі норми ПК України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому відповідач жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки цього господарства, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення.

На думку суду, для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо якщо такий пункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

Подібна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 1440/2045/18.

Суд зауважує, що стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки.

Так, відповідно до вимог пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, застосованого відповідачем, для призначення перевірки позивача, фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Таким чином, у наказі від 20.10.2020 відповідач зазначив кілька окремих та самостійних підстав для проведення фактичної перевірки ФГ «Західний Буг», але при цьому жодним чином не обґрунтував наявність підстав для перевірки, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, зокрема щодо отримання контролюючим органом в установленому порядку інформації про порушення платником податків тих вимог чинного законодавства, що підпадають під предмет фактичної перевірки.

Наведені у наказі підстави проведення перевірки також не доведені відповідачем і під час розгляду справи, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав для проведення перевірки позивача відповідно до підпункту 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України (службові записки, доповідні, податкова інформація, звернення державних органів щодо порушення тощо, які б могли свідчити про можливі порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на відповідача).

Як слідує із змісту наказу, відповідач вказав мету проведення перевірки дотримання чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів.

У відзиві на позовну заяву зазначається, що згідно з наявною інформацією позивач в період з 13.03.2020 по 04.02.2020 відповідно до акцизних накладних отримав пальне для потреб власного споживання.

Однак, суд зауважує, що за змістом вказаної норми підставою для проведення фактичної перевірки є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації саме про порушення вимог законодавства в частині зберігання пального, а не наявність інформації, отриманої з акцизних накладних, про факт його придбання та отримання.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами позивача про відсутність правових підстав для призначення та проведення фактичної перевірки ФГ «Західний Буг».

Враховуючи що наведені в наказі підстави проведення перевірки в ході розгляду справи не підтвердилися та не були доведені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, суд вважає, що призначення та проведення фактичної перевірки щодо позивача було здійснено з порушенням вимог закону.

З огляду на наведені вище правові висновки Верховного Суду, порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

З приводу встановленого перевіркою порушення позивачем вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального» суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Закону № 481/95-ВР імпорт, експорт алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності без наявності ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Місце зберігання пального визначено як місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування. Зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико- хімічних характеристик (стаття 1 Закону № 481/95-ВР).

Частиною другою статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

В акті перевірки зазначено, що ФГ «Західний Буг» ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) було придбано з терміном дії з 04.04.2020, а згідно акцизних накладних поставка пального здійснювалась до 04.04.2020, чим порушено вимоги статті 15 Закону № 481/95-ВР.

Отже, підставою для висновку контролюючого органу про порушення позивачем вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР стало встановлення факту придбання пального в термін до 04.02.2020 та поставка його на адресу господарства.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання умов договору купівлі-продажу від 03.03.2020 №0303/92181, укладеного між позивачем та ТзОВ «Волинь-зерно-продукт», господарство придбало та отримало пальне для потреб власного споживання відповідно до акцизних накладних у такій кількості: від 13.03.2020 №66 8717,67 літрів, від 17.03.2020 №89 7552,19 літрів, від 27.03.2020 №112 13354,61 літрів, від 02.04.2020 №134 7544,27 літрів та №135 17874,53 літри (а.с. 107, 108, 115, 119, 123).

Вказане пальне було отримане позивачем та доставлено за адресою: місто Володимир-Волинський, вулиця Ганни Жежко, 9, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, специфікаціями, товарно-транспортними накладними (а.с. 109 114, 116 188, 120 122, 124- 126) та не заперечувалось учасниками справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що придбане господарством 02.04.2020 пальне не зберігалось, а того ж дня було використане у господарській діяльності для заправки транспортних засобів, які здійснювали обробку земельних ділянок та підготовку їх до посівної. Наведена обставина підтверджується відомістю обліку видачі дизельного палива (а. с. 22, 23), з якої слідує, що 02.04.2020 для заправки транспортних засобів в господарстві видано 25197 літрів пального.

ФГ «Західний Буг» є платником податку четвертої групи, здійснює свою діяльність у галузі сільського господарства та володіє значними площами земель сільськогосподарського призначення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією податкової декларації за 2020 рік додатком «Відомості щодо наявності земельних ділянок» (а. с. 24 27).

Згідно з наданим позивачем списком працівників ФГ «Західний Буг» станом на 02.04.2020 у трудових відносинах із господарством перебувають 3 водії автотранспортних засобів та 18 трактористів-машиністів с/г виробництва (а. с. 28 29).

Крім того, матеріалами справи, зокрема, копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів та відомості амортизації основних засобів за 02.04.2020, підтверджено, що у власності та користуванні ФГ «Західний Буг» перебуває 37 транспортних засобів (а. с. 43 93, 36 - 42).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в порушення зазначених вимог законодавства не надав суду доказів, які підтверджують оприбуткування, рух та зберігання пального, що було придбане господарством 02.04.2020, зокрема, оборотно-сальдових відомостей, актів інвентаризації залишків пального тощо.

Таким чином, відповідачем не надано жодного беззаперечного та достатнього доказу зберігання ФГ «Західний Буг» пального 02.04.2020.

Суд зауважує, що сам лише факт придбання та поставки пального на адресу позивача, не підтверджує факту його зберігання.

Крім цього, згідно зі статтею 15 Закону № 481/95-BP для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

З аналізу вищезазначених положень законодавства суд приходить до висновку, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Аналіз термінів «місце зберігання пального», «зберігання пального» та переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, дозволяє дійти такого ж висновку, адже надати визначений перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

В акті перевірки зазначено, що згідно з акцизними накладними поставка товару здійснювалась на адресу місця зберігання пального Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Ганни Жежко, 9, де розташована ємність (резервуар) об`ємом 6,3 метри кубічних з паливно-роздавальною колонкою, в якій ФГ «Західний Буг» зберігає пальне.

Однак, матеріалами справи не підтверджено наявності ємності (резервуару) об`ємом 6,3 метри кубічних з паливно-роздавальною колонкою на території господарства 02.04.2020, зокрема, факт її наявності не підтверджений наданою позивачем відомістю амортизації основних засобів за 02.04.2020 (а. с. 36-42).

Суд зауважує, що фактична перевірка ФГ «Західний Буг» була проведена відповідачем 27.10.2020, однак, в ході розгляду даної справи відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів, на підставі яких посадовими особами, що проводили перевірку, була встановлена наявність резервуару з паливно-роздавальною колонкою за вказаною в акті адресою в період до 04.04.2020.

Суд зазначає, що наявність ємності для зберігання пального станом на момент проведення перевірки не доводить її наявності на території господарства до 04.04.2020.

Водночас суд погоджується з доводами представника позивача, що об`єм вказаного резервуару 6,3 метри кубічні не дозволяє помістити кількість придбаного 02.04.2020 пального.

Крім того, частиною 22 статті 18 Закону № 481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31.03. 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

Відповідач не надав суду доказів, що придбане господарством 13.03.2020, 17.03.2020, 27.03.2020 пальне зберігалось після 01.04.2020.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що об`єм придбаного 02.04.2020 пального не вміщається у паливні баки наявних у господарства транспортних засобів, оскільки суду не надано доказів, що дана обставина під час проведення перевірки досліджувалась та з`ясовувалась.

Підсумовуючи викладене, перевіривши наведені учасниками спору аргументи та приєднані до справи докази, суд приходить до висновку, що відповідач в ході розгляду справи не довів викладені в акті перевірки висновки щодо зберігання ФГ «Західний Буг» пального без наявності ліцензії в період з 01.04.2020 по 04.04.2020, під час проведення перевірки не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального з врахуванням напрямків господарської діяльності господарства і наявної у власності та користуванні позивача техніки та допустив помилкове ототожнення господарської операції із придбання пального із фізичним зберіганням пального.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні в графах «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, порушення якого встановлено», «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, який є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності» наявні посилання лише на статті 15 та № 481/95-ВР без зазначення конкретних частин, пунктів чи абзаців вказаних статей, що не дає можливості встановити чітку норму законодавства, порушення якої зафіксовано відповідачем та яка стала підставою для застосування штрафних (фінансових санкцій).

Суд наголошує, що акт перевірки також не містить посилання на конкретну норму статті 15 Закону, порушення якої встановлено відповідачем, враховуючи, що сама стаття містить значну кількість вимог до імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

Стаття 17 Закону № 481/95-ВР , в свою чергу, також містить значну кількість підстав для застосування фінансових санкцій у вигляді штрафів в залежності від виявленого правопорушення.

З приводу доводів ФГ «Західний Буг» про порушення відповідачем при розгляді первинної скарги на податкове повідомлення-рішення від 23.11.2020 № встановленого пунктами 56.8, 56.9 статті 56 Податкового кодексу України 20-денний строку її розгляду суд зазначає, що перебіг цього строку зупинений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 №591.

Таким чином, з огляду на встановлені судом порушення відповідачем порядку призначення перевірки, а також беручи до уваги безпідставність та необґрунтованість висновків контролюючого органу про порушення ФГ «Західний Буг» вимог статті 15 Закону № 481/95-ВР суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 7500,00 грн, який сплачений згідно з платіжним дорученням від 21.07.2021 №3322 ( а.с.7).

Керуючись статтями 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 23.11.2020 №002331902.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ) на користь Фермерського господарства «Західний Буг» Юнака Сергія Петровича (44700, Волинська область, місто Володимир-Волинський, вулиця Ганни Жежко, будинок, 9, ) судові витрати в розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський