Справа № 420/7316/19
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2021-08-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/7316/19

Категорія: 111030000 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 19.04.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

при секретарі Сузанській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі ГУ) ДПС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 18 лютого 2019 року, як таких, що не відповідають вимогам діючого законодавства України:

- № форми "Ш", яким ОСОБА_1 нараховано грошове зобов`язання в сумі 1 000 грн. за платежем орендна плата з фізичних осіб, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10%, у сумі 100,00 грн. на підставі ст. 126 ПК України;

- № форми "Ш", яким на ОСОБА_1 нараховано грошове зобов`язання/авансованих внесків єдиного податку в сумі 4 000 грн. за платежем орендна плата з фізичних осіб, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 800 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що позивач поштою отримав податкові повідомлення-рішення про зобов`язання сплатити штраф, оскільки за результатами перевірки встановлено порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з орендної плати фізичних осіб. Позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та незаконними, оскільки до податкового повідомлення-рішення не додано розрахунок податкового зобов`язання та штрафних санкцій. Також позивач зазначив, що не являється орендарем земельної ділянки.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивач є власником нерухомого майна розташованого на земельній ділянці. Оскільки позивач фактично користується відповідною земельною ділянкою ОСОБА_1 є платником земельного податку.

06 березня 2020 року за вх.№10451/20 від ГУ ДФС в Одеській області надійшли додаткові пояснення з додатковими доказами, в яких зазначено, що протягом 2016 року позивачем проведено сплату орендної плати в сумі 13 000 грн., в тому числі 22 серпня 2016 року 8 000 грн., 21 вересня 2016 року 1 000 грн., 21 листопада 2019 року 4 000 грн. Оскільки гранична дата сплати податку у сумі 14 426,61 грн. сплачено 18 вересня 2016 року, а фактична сплата сум 1 000 грн. та 4 000 грн. проведена після строку 21 вересня 2016 року та 21 листопада 2016 року, контролюючим органом нараховано штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання відповідно до ст. 126 ПК України.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ГУ ДПС в Одеській області (; вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що згідно зі ст. 269 ПК України - платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі, разом з тим, він не є власником земельної ділянки та не є землекористувачем, він є власником нерухомого майна розташованого на даній земельній ділянці.

Крім того, апелянт зазначає, що рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року визнано недійсним договір оренди земельної ділянки №29 від 01 лютого 2016 року, укладений між Любашівською селищною радою Одеської області та ОСОБА_1 .

У відзиві ГУ ДПС в Одеській області на апеляційну скаргу вказується, що згідно вимог ст. 206 ЗК України, відсутність належного оформлення земельних ділянок не є підставою для звільнення суб`єкта господарювання (землекористувача) від сплати податку з ділянок, що перебувають у його фактичному користуванні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого 30 жовтня 2000 року.

Згідно з договором оренди землі №29 від 01 лютого 2016 року, Любашівська селищна рада (Орендодавець), в особі селищного голови надала ОСОБА_1 (Орендар) в короткострокове платне користування земельну ділянку площею 3 794 кв.м. розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.2 Договору, цей договір укладено до 31 грудня 2016 року, або до моменту виготовлення Орендарем технічної документації на зазначену земельну ділянку.

Пунктом 3 Договору передбачено, що плата за користування земельною ділянкою вноситься орендарем в грошовій формі у розмірі 1 202,21 грн. в місяць на підставі виставленого Орендодавцем рахунку. Розмір плати за користування земельною ділянкою в рік складає 14 426,61 грн. з урахуванням індексів інфляції.

Плата за користування земельною ділянкою здійснюється Орендарем шляхом перерахунку грошових коштів щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Обставина укладення договору оренди та його підписання ОСОБА_1 не спростована в ході розгляду справи в суді.

ГУ ДФС в Одеській області проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету орендної плати з фізичних осіб ОСОБА_1 .

За результатами камеральної перевірки складено Акт №006103/15-32-55-07/ НОМЕР_1 від 18 лютого 2019 року, відповідно до якого встановлено порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб протягом строків визначених п.57.1 ст. 57 ПК України кількість днів затримки - 3.

Податковий борг виник 19 вересня 2016 року на підставі податкового повідомлення-рішення №5814852-13 від 20 липня 2016 року, форми "Ф", в сумі 1 000 грн.

18 лютого 2019 року податковим органом складено податкове повідомлення-рішення №, форми "Ш", яким ОСОБА_1 нараховано грошового зобов`язання в сумі 1 000 грн. за платежем орендна плата з фізичних осіб, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 10%, у сумі 100,00 грн. на підставі ст. 126 ПК України.

За результатами камеральної перевірки складено Акт №006105/15-32-55-07/ НОМЕР_1 від 18 лютого 2019 року, відповідно до якого встановлено порушення терміну сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб протягом строків визначених п.57.1 ст. 57 ПК України кількість днів затримки - 64.

Податковий борг виник 19 вересня 2016 року на підставі податкового повідомлення-рішення №5814852-13 від 20 липня 2016 року, форми "Ф", в сумі 4 000,00 грн.

18 лютого 2019 року податковим органом складено податкове повідомлення-рішення №, форми "Ш", яким на ОСОБА_1 нараховано грошового зобов`язання/авансованих внесків єдиного податку в сумі 4 000 грн. за платежем орендна плата з фізичних осіб, зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 800 грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача застосовуються положення ст. 288 ПК України, оскільки в даному випадку позивач був орендарем земельної ділянки на підставі Договору оренди землі, за яку справлялася орендна плата, що ним не спростовано.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 14, 126, 269, 270, 287, ПК України, ч.1, 2 ст. 120 ЗК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 наполягає на тому, що він не визнає договір оренди земельної ділянки, а, отже, фактично він не є власником земельної ділянки або землекористувачем, він є власником нерухомого майна розташованого на даній земельній ділянці.

Стосовно таких доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом пп.14.1.147 п.14.1 ст. 14 ПК України платою за землю є загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п.269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст пп.14.1.73 п.14.1 ст. 14 ПК України, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (піп.14.1.136 п.14.1 ст. 14 ПК України).

Підпунктом 270.1.1 п.270.1 ст. 270 ПК України передбачено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно з п.287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до п.287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За правилами п.287.7 ст. 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, у тому числі зазначеними у п.п.276.1, 276.4 ст. 276, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

При цьому, ч.ч.1, 2 ст. 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Принцип економічної обґрунтованості справляння плати за землю як майнового податку полягає в покладенні обов`язку з його сплати на особу, яка має юридичну можливість отримувати прибуток від використання землі, тобто обов`язок із перерахування до бюджету, зокрема, орендної плати пов`язується саме з фактичним отриманням особою права користування земельною ділянкою.

На усіх власників чи користувачів земельними ділянками покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку. При цьому у разі набуття права власності чи оренди на нерухоме майно обов`язок із сплати земельного податку або орендної плати покладається на власника/орендаря нерухомого майна, незалежно від факту оформлення права власності чи користування відповідною земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 травня 2020 року (справа №826/13115/16), від 03 серпня 2020 року (справа №826/13307/18).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_1 є власником нерухомого майна розташованого на спірній земельній ділянці, він є користувачем даної земельної ділянки та на нього покладається обов`язок із плати за землю, зокрема у вигляді земельного податку.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування наслідків визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №29 від 01 лютого 2016 року, укладеного між Любашівською селищною радою Одеської області та ОСОБА_1 , оскільки на момент розгляду даної справи, рішення Любашівського районного суду Одеської області від 19 травня 2021 року, яким визнано недійсним цей договір, не набрало законної сили.

Згідно п.3 договору оренди землі №29 від 01 лютого 2016 року, розмір плати за користування земельною ділянкою в рік складає 14 426,61 грн. з урахуванням індексів інфляції.

Матеріалами справи підтверджено, що протягом 2016 року позивачем проведено сплату орендної плати в загальному розмірі 13 000,00 грн., в тому числі 22 серпня 2016 року 8 000,00 грн., 21 вересня 2016 року 1 000,00 грн., 21 листопада 2019 року 4 000,00 грн.

Отже, позивачем не сплачено в повному обсязі грошове зобов`язання щодо сплати земельного податку.

Відповідно п.126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених п126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

За таких обставин, спірні податкові повідомлення-рішення від 18 лютого 2019 року, якими зобов`язано сплатити штрафи на підставі ст. 126 ПК України є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2021 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.