Справа № 300/860/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 рокуСправа № 300/860/21 пров. № А/857/12979/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Затолочного В.С., Кушнерика М.П.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ ) та Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - Релігійна громада храму «Покрови Пресвятої Богородиці» міста Бурштин Бурштинської міської ради Івано-Франківської області Православної церкви України та ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 червня 2021 року (суддя Матуляк Я.П., м.Івано-Франківськ),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»(далі ТОВ) звернулося до суду із позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ ) (далі ВДВС, МУЮ відповідно) та Державної казначейської служби України(далі ДКСУ) в якому просило:

визнати протиправними дії державного виконавця ВДВС Грейди Б.І. (далі державний виконавець) в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору у ВП №58988259 в сумі 183206,55 грн з ОСОБА_2 та скасувати таку постанову;

визнати протиправними дії відповідача щодо неперерахування ТОВ коштів в розмірі 183206,55 грн, отриманих від реалізації Державним підприємством «Сетам» (далі ДП) предмета іпотеки ТОВ та зобов`язати ВДВС перерахувати ТОВ кошти в розмірі 183206,55 грн, отримані від реалізації ДП предмета іпотеки ТОВ;

стягнути з ВДВС на користь ТОВ кошти в розмірі 183206,55 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 червня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що державним виконавцем, всупереч вимог статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) внаслідок реалізації заставленого майна, перераховано позивачу - заставодержателю, кошти не в повному обсязі, не включивши кошти в розмірі 183206,55 грн, спрямовані на стягнення в якості виконавчого збору. Звертає увагу на те, що ТОВ не є стороною виконавчого провадження за яким здійснювалась реалізація заставленого майна, а тому державним виконавцем протиправно утримано кошти в якості виконавчого збору.

ВДВС у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

ДКСУ та треті особи відзиву на апеляційну скаргу не подали, в судове засідання не надіслали своїх представників, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочиснтва України (далі - КАС) вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем здійснено перерахування коштів на користь іпотекодержателя та утримано виконавчий збір, з дотриманням положень статей 45, 46, 51 Закону №1404-VIII, так як законодавець не ставить питання стягнення виконавчого збору в залежність від статусу заставодержателя. Незалежно від того чи є заставодержатель стягувачем у виконавчому провадженні чи ні, виконавчий збір підлягає стягненню з сум отриманих від реалізації заставного майна.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним тлумаченням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні в ВДВС перебуває зведене виконавче провадження №60918190 по стягненню з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 16115208 грн до якого входять 18 виконавчих проваджень (т.2 а.с.2-211).

Постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.09.2019 ВП №58988259 описано та накладено арешт на нежитлове приміщення магазину №2 (літ. А), загальною площею 122.9 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі Магазин; т.2 а.с.211).

Зважаючи на те, що вказане майно перебувало в іпотеці ТОВ, 22.09.2019 державним виконавцем на адресу позивача направлено вимогу про надання дозволу на реалізацію нежитлового приміщення Магазину за Адресою для виконання вимог виконавчого листа від 16.07.2019 №344/5139/18 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість на користь ОСОБА_3 у розмірі 1313162,40 грн у виконавчому провадженні №59547563 (т.1 а.с.14, т.2 а.с.136-145).

Листом від 10.10.2019 ТОВ надано дозвіл на реалізацію нежитлового приміщення - Магазину (т.1 а.с.15).

При цьому, арешт на вказане майно було накладено з метою його подальшої реалізації для забезпечення вимог за виконавчим листом від 25.02.2019 №344/1347/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Релігійної громади «Покрови Богородиці Діви» Київського Патріархату суму боргу за договором позики в розмірі 6400 доларів США, що становить 174976 грн.

21.02.2020 державним виконавцем ВДВС Грейдою Б.І. подано заявку на реалізацію описаного й арештованого майна ОСОБА_4 (т.2 а.с.218-219).

Згідно протоколу проведення електронних торгів від 16.09.2020 №502229, нежитлове приміщення Магазину, реалізовано; переможцем торгів - ОСОБА_5 сплачено 1832065,50 грн на депозитний рахунок ВДВС (т.2 а.с.239-240).

24.09.2020 та 07.10.2020 ТОВ направило на адресу відповідача листи щодо перерахування коштів в розмірі 1832065,50 грн, отриманих від реалізації Державним підприємством «СЕТАМ» (далі ДП) предмета іпотеки (т.1 а.с.19, 20).

15.01.2021 відповідачем на рахунок ТОВ перераховано 1648858,95 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2021 №69 (т.1 а.с.26).

На звернення позивача відповідачем листом від 15.01.2021 повідомлено, що кошти в розмірі 183206,55 грн, що становить 10% від суми, яка надійшла на депозитний рахунок ВДВС від реалізації нерухомого майна - нежитлового приміщення Магазину в якості виконавчого збору (т.1 а.с.29- 30).

При цьому, як встановлено в ході судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, і зазначене не спростовано відповідачем чи судом першої інстанції, жодної постанови про стягнення виконавчого збору в користь ВДВС останнім не приймалось.

Після реалізації Магазину кошти в сумі 183206,55 грн утримано ВДВС як виконавчий збір у вигляді 10 % від суми 1832065,50 грн, за яку було реалізовано майно.

Загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ ставив 3153900,11 грн.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно частини другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (частина четверта статті 27 Закону №1404-VIII).

За змістом статті 45 Закону №1404-VIII розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини п`ятої статті 51 Закону №1404-VIII за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

В розглядуваному випадку ТОВ не є стягувачем у виконавчому провадженні №58988259 та №59547563 в межах якого реалізовувалось заставлене майно Магазин, тому щодо нього немає підстав застосовувати норму першого речення частини п`ятої статті 51 Закону №1404-VIII.

Водночас, зі змісту другого речення правової норми, що наведена у вищевказаній статті видно, що заставодержателю, який не є стягувачем у виконавчому провадженні виплачуються кошти від реалізації заставленого майна. Про те, що ТОВ має право на заставлене майно сторонами не оспорюється.

При цьому, кошти від реалізованого майна можуть використовуватися для задоволення інших вимог стягувачів, в тому числі і на покриття витрат виконавчого провадження у вигляді виконавчого збору лише після задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя.

Зважаючи на те, що вимоги ТОВ повністю задоволенні не були одержана від реалізації Магазину сума коштів у розмірі 1832065,50 грн, а не 1648858,95 грн мала бути повернена заставодержателю у повному обсязі, а не утримуватись безпідставно відповідачем.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до пункту 8 «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України (далі МЮУ) 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу МЮУ 29.09.2016 №2832/5) (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 за №489/20802; далі Інструкція) стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Згідно пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

З огляду на викладені норми, суд апеляційної інстанції ще раз звертає увагу на те, що посадовими особами ВДВС при отриманні коштів у розмірі 10% від суми, яка надійшла на депозитний рахунок ВДВС від реалізації нерухомого майна нежитлового приміщення Магазину, що знаходиться під іпотекою ТОВ не приймалася постанова про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 у розмірі 183206,55 грн та постанова про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Крім того, як видно з матеріалів справи, ВДВС в межах виконавчих проваджень щодо яких державний виконавець Грейда Б.І. звертався до ТОВ з вимогою надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна Магазину шляхом електронних торгів №59547563 та №58988259 в межах якого було прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 17.09.2019 уже були прийняті постанови про стягнення виконавчого збору від 16.07.2019 ВП №59577563 у розмірі 131316,24 грн, від 30.05.2019 ВП №58988259 у розмірі 17497,60 грн (т.2 а.с.143, 175).

Таким чином, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи скаржника про те, що у відповідача відсутні підстави для неперерахування ТОВ 183206,55 грн отриманих від реалізації предмета іпотеки.

За змістом частини першої-другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно частини другої статті 245 КАС у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо неперерахування ТОВ коштів в розмірі 183206,55 грн, отриманих від реалізації ДП предмета іпотеки ТОВ за реєстраційним номером лота 408718 та зобов`язання ВДВС перерахувати ТОВ кошти в сумі 183206,55 грн отримані від реалізації ДП предмета іпотеки ТОВ за реєстраційним номером лота 408718.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій державного виконавця Грейди Б.І. в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору №58988259 в сумі 183206,55 грн та її скасування, а також стягнення з ВДВС на користь ТОВ коштів в сумі 183206,55 грн, слід відмовити, так як матеріалами справи не підтверджено факту винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у відповідній сумі, а отже щодо розглядуваної вимоги відсутній предмет спору. Щодо стягнення вказаних коштів з ВДВС, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказана вимога є похідною від вимоги про зобов`язання перерахувати такі кошти, яка задоволена судом, а тому рішення про стягнення зазначеної суми призведе до дублювання задоволених вимог в резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 КАС).

З матеріалів справи видно, що позивачем за подання до суду позову сплачено 7288,10 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 01.03.2021 №965, за подання апеляційної скарги сплачено 10932,15 грн відповідно до платіжного доручення від 05.07.2021 №1250.

Разом з тим, необхідно зазначити, що зважаючи на обсяг задоволених позовних вимог, позивач за подання позову та апеляційної скарги мав би сплатити 6810 грн (2270 грн + 2270 грн за дві вимоги немайнового характеру х 1,5 - 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви).

Згідно частини другої статті 132 КАС розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої та частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VI) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Оскільки позивачем за подання позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір у більшому розмірі ніж той, що встановлений законом, то скаржник має право на повернення переплаченої суми 11410,10 грн у разі звернення до суду з клопотанням про таке повернення.

Враховуючи наведене, розмір судового збору що підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача становить 6810 грн.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 3 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( місто Івано-Франківськ) щодо неперерахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» коштів в розмірі 183206,55 грн, отриманих від реалізації Державним підприємством «Сетам» предмета іпотеки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» за реєстраційним номером лота 408718.

Зобов`язати Івано-Франківський міський відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) перерахувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» кошти в сумі 183206,55 грн отримані від реалізації Державним підприємством «Сетам» предмета іпотеки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» за реєстраційним номером лота 408718.

В задоволені решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ) () в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» () судові витрати у вигляді судового збору за подання позову та апеляційної скарги у сумі 6810 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 9 вересня 2021 року.