Справа № 761/32895/20
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року (розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку довічного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2020 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), у якому просив:

1) визнання незаконною відмову відповідача щодо перерахування позивачу суми довічного грошового утримання, виходячи з довідки №20/040/20, виданої Апеляційним судом м. Києва 30 січня 2020 року;

2) зобов`язання відповідача здійснити перерахування та виплату позивачу суми щомісячного грошового утримання на підставі наданої судом довідки про розмір грошової винагороди працюючого судді на посаді, яку займав позивач до відставки, виходячи з 90% її розміру і доплати 60% посадового окладу судді без обмеження граничного розміру, починаючи з 01 січня 2020 року до зміни розміру щомісячної грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач протиправно відмовив у здійсненні перерахунку щомісячного грошового довічного утримання судді на підставі довідки, виданої Апеляційним судом м. Києва від 30 січня 2020 року №20/0403/20.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2020 року по справі №761/32895/20 матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Апеляційного суду м. Києва про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 січня 2020 року №20/0403/20, виходячи з 90% її розміру, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року до зміни розміру щомісячної грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відмовлено в іншій частині адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем у справі подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1 та 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є суддею у відставці відповідно до посвідчення № НОМЕР_1 .

Апеляційним судом м. Києва ОСОБА_1 видана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 січня 2020 року №20/0403/20, відповідно до якої станом на 01 січня 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 262 750,00 грн., у тому числі: посадовий оклад 131 375,00 грн.; доплата за вислугу років 105 100,00 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 13 137,50 грн.; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 13 137,50 грн.; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» - 0,00 грн.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03 лютого 2020 року, до якої додав довідку Апеляційного суді міста Києва про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 січня 2020 року №20/0403/20, відповідно до якої станом на 01 січня 2020 року.

У відповідь на заяву відповідач в листі від 27 квітня 2020 року №2600-0310-8/50795 відмовив в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 30 січня 2020 року №20/0403/20, оскільки на дату звернення чинними були положення пункту 25 розділу XII Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІ, проводити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки від 30 січня 2020 року №20/0403/20 відповідно частини третьої-четвертої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІ відсутні підстави та зазначив, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці буде здійснюватися при збільшенні розміру суддівської винагороди після 18 лютого 2020 року.

Відповідно до роздруківки про перерахунок пенсії від 13 червня 2020 року загальний процент розрахунку грошового утримання позивача від заробітку становить 90%, розмір грошового утримання з 01 липня 2020 року розраховується від середнього заробітку в розмірі 57 053,70 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише в на підставі, в межах та у спосіб, іцо передбачені Конституцією та законами України.

За таких умов норми Конституції України є нормами прямої дії, які передбачають певні правила поведінки для суб`єктів державної влади та посадових осіб в основу яких закладено дотримуватися Конституції та Законів України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У ст. 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів« (далі - Закон України №1402-VIII).

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України №1402-VІІІ, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Частиною 4 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус судців» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402) передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За положеннями ч. 3 ст. 142 Закону України №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Абзацом 4 п. 34 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 1402-VIIІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з ч. 2 розд. IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі - Порядок), для призначення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання подаються оригінали документів.

Згідно з п. 1 розд. 1 Порядку, заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці надається згідно з додатком 1 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати грошового утримання щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Згідно з п. 1 розд. ІІІ Порядку, довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці надається згідно з додатком 2.

Щодо посилань позивача про здійснення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням відсотку в розмірі 90%, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень п.25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016р., згідно якому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно вказаному положенню, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зокрема зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З урахуванням наведеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Таким чином до 18.02.2020 року - дати ухвалення зазначеного рішення Конституційного Суду України - положення п. 25 розділу XII Закону № 1402, згідно з якими розмір суддівської винагороди судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання або не був призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності Законом № 1402, визначається відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453), були чинними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у ст. 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України».

Таким чином, згадані вище положення п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII втратили чинність з 18.02.2020 року.

Як наслідок, з 18.02.2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення ст. 142 Закону №1402-VIII.

Згідно з ч. 3 ст. 133 Закону № 2453 та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11 -р/2018 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституцінності) положень ч. ч. 3, 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 133 зазначеного Закону посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевою суду з коефіцієнтом: судді апеляційного суду - 1,1; судці вищого спеціалізованого суду - 1,2; судді Верховного Суду України, судді Конституційного Суду України - 1,3.

За перерахунком позивач звернувся 03.02.2020 року.

До заяви позивач надав довідку від 30.01.2020 року №20/0403/20 про розмір суддівської винагороди, визначений станом на 01.01.2020 року, видану Апеляційним судом міста Києва.

Оскільки на дату звернення позивача чинними були положення п. 25 розділу XII Закону № 1402, проводити перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці на підставі довідки від 30.01.2020 №20/0403/20 відповідно ч.ч. 3-4 ст. 133 Закону № 2453, у відповідача були відсутні підстави для перерахунку щомісячного довічного утримання позивача як судді у відставці.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи зазначене вище правомірно відповідачем відмовлено листом № 2600-0310-8/50795 від 27.04.2020 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно заяви позивача від 03.02.2020.

Проте, колегія суддів зазначає, що відповідачем в повному обсязі не вчинено дій щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 на підставі ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, та зазначає наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що зміни умов відставки та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді з 2003 по 2020 роки не були непередбачуваними чи несподіваними для суддів, які мали право на відставку, запроваджувалися поступово, а отже ці зміни не перешкоджали реалізації права судді на відставку.

Зважаючи на вище наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що до спірних відносин слід застосовувати положення Закону № 1402.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.07.2021 року у справі № 200/9113/20-а.

Колегія суддів зазначає, що положення ч.3 ст. 142 Закону № 1402 не визнавались Конституційним Судом України не конституційними.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Апеляційного суду м. Києва про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 січня 2020 року №20/0403/20, виходячи з 90% її розміру, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року до зміни розміру щомісячної грошової винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 03.02.2020 року, до якої було додано довідку, видану Апеляційним судом м. Києва про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30.01.2020 року №20/0403/20.

Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 45 Закону України № 1058-IV, перерахунок призначеної пенсії, провадиться в визначені строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 суми щомісячного довічного грошового утримання та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Апеляційного суду м. Києва про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 січня 2020 року №20/0403/20, відповідно до ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402- VIII.

Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позовні вимоги задоволити частково.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційної скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задоволити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року - скасувати.

Винести нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку довічного грошового утримання - задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_1 суми щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суми щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Апеляційного суду м. Києва про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 січня 2020 року №20/0403/20, відповідно до ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402- VIII.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 09 вересня 2021 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль