Справа № 640/16910/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-08-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 серпня 2021 року м. Київ № 640/16910/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання № 18-0012/69041 від 29.07.2021 «Про закриття провадження у справі» представника Національного банку України - Решетила С.В. у адміністративній справі за позовом

Приватного акціонерного товариства «Фортуна»
доНаціонального банку України
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»
прозобов`язання утриматися від вчинення дій
присутні у судовому засіданні представники сторін:позивача - Левченко О.В.; відповідача - Решетило С.В.; третьої особи - Яценко Є.Б.;

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством «Фортуна» (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Ламана, буд. 17, офіс 4-14, ідентифікаційний код - 24249460) (далі - позивач, ПрАТ «Фортуна», Товариство) подано на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва позов до Національного банку України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Інститутська, буд. 9, ідентифікаційний код - 00032106, електронна пошта: ) (надалі - відповідач, Національний банк, НБУ), у якому позивач просить суд зобов`язати Національний банк України утриматись від вчинення дій направлених на сприяння погодженню продажу будь- яких активів, в тому числі рухомого та нерухомого майна, майнових прав належних Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» по зверненням та листам Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», які перебувають на розгляді Національного банку України на момент подачі позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.06.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/16910/21, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання; залучено Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, буд. 12, ідентифікаційний код - 00039002, e-mail: ) (в тексті - третя особа, ПАТ «ПРОМІНВЕСТБАНК») до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2021 вжито заходи забезпечення позову у справі № 640/16910/21.

09.08.2021 до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява Голови правління ПАТ «Промінвестбанк» Рожка А.В. б/н від 09.08.2021 «Про скасування заходів забезпечення позову».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2021 скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 червня 2021 року у справі № 640/16910/21 в частині.

08.07.2021 та 29.07.2021 судом оголошено перерви.

29.07.2021 у судовому засіданні представником Національного банку України Решетилом С.В. подано клопотання від 29.07.2021 № 18-0012/69041 «Про закриття провадження у справі».

В обґрунтування наявності підставі для закриття провадження у справі заявником зазначено, що пред`явлений ПрАТ «Фортуна» позов до Національного банку України за фактичних обставин справи спрямований на захист майнових прав та інтересів позивача, а відтак не є та не може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства і, як наслідок, провадження у цій справі підлягає закриттю.

У відкритому судовому засіданні 26.08.2021 представники сторін було присутні, судом розглянуто питання наявності підстав для закриття провадження у справі, заслухано пояснення сторін, проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Вирішуючи клопотання про закриття провадження у справі, суд враховує наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Суд відмічає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З урахуванням наведеного, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Предмет позову становлять матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Предметом спору у межах цієї справи є зобов`язання Національного банку України утриматись від вчинення дій направлених на сприяння погодженню продажу будь- яких активів, в тому числі рухомого та нерухомого майна, майнових прав належних Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» по зверненням та листам Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», які перебувають на розгляді Національного банку України на момент подачі позову.

Позивач вважає, що Національний банк України, як регулятор банківської системи України, не має права погоджувати комерційному банку продаж активів або вчиняти інші дії, які призведуть або можуть призвести до порушення інтересів вкладників чи інших кредиторів банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про національний банк України», Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Згідно з ч. 6 ст. 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України здійснює регулювання та банківський нагляд відповідно до положень Конституції України, цього Закону, Закону України «Про Національний банк України», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України. Національний банк України визначає особливості регулювання та нагляду за системно важливим банком, банком, що має статус Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках, з урахуванням специфіки діяльності таких банків.

За приписом ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах:

I. Адміністративне регулювання:

1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності;

2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банку (банків);

3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру;

4) нагляд за діяльністю банків;

5) надання рекомендацій щодо діяльності банків.

II. Індикативне регулювання:

1) встановлення обов`язкових економічних нормативів;

2) визначення норм обов`язкових резервів для банків;

3) встановлення вимог до визначення (розрахунку) банками розміру ризиків, притаманних їхній діяльності;

4) визначення процентної політики;

5) рефінансування банків;

6) кореспондентських відносин;

7) управління золотовалютними резервами, включаючи валютні інтервенції;

8) операцій з цінними паперами на відкритому ринку;

9) імпорту та експорту капіталу.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність», метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.

Наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, ключових учасників у структурі власності банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону.

В контексті спірних правовідносин, слід відмітити, що Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначено вимоги до діяльності банків, зокрема, в частині формування регулятивного капіталу банку: основного та додаткового.

Основний капітал банку включає статутний капітал і розкриті резерви, які створені або збільшені за рахунок нерозподіленого прибутку, надбавок до курсу акцій і додаткових внесків акціонерів у статутний капітал, загальний фонд покриття ризиків, що створюється під невизначений ризик при проведенні банківських операцій, за винятком збитків за поточний рік і нематеріальних активів.

При цьому, відповідно до ст. 30 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України має право визначати своєю постановою інші складові регулятивного капіталу, а також умови та порядок його формування.

Національний банк України має право встановлювати вимоги до джерел формування складових регулятивного капіталу.

У відповідності до ст. 32 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк не має права без згоди Національного банку України зменшувати розмір регулятивного капіталу нижче мінімально встановленого рівня.

Пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що правління банку зобов`язане протягом трьох робочих днів інформувати Національний банк України про: втрати на суму, що перевищує 15 відсотків капіталу банку; падіння рівня капіталу банку нижче рівня регулятивного капіталу.

Згідно з ст. 48 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Перелік ознак, наявність яких є підставою для висновку Національного банку України про провадження банком ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, визначається нормативно-правовим актом Національного банку України та оприлюднюється у встановленому законом порядку.

Статтею 79 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що Банк або інші особи, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку України, мають право оскаржити в суді в установленому законодавством порядку рішення, дії або бездіяльність Національного банку України чи його посадових та службових осіб.

Особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи обставини справи та предмет спору з приводу погодження Національним банком України продажу активів, належних Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» по його зверненням та листам, що належить до компетенції відповідача як суб`єкта владних повноважень як регулятора банківської системи України, та є ознакою публічно-правового спору, беручи до уваги той факт, що обраний позивачем спосіб захисту не є характерним для приватноправових відносин, не становить майнову вимогу та не випливає з господарської діяльності, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви відповідача про належність цього спору до предметної юрисдикції господарського суду та про відсутність підстав для закриття провадження у справі у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника Національного банку України - Решетила С.В. № 18-0012/69041 від 29.07.2021 «Про закриття провадження у справі».

Керуючись ст.ст. 238, 243, 248, 256 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання № 18-0012/69041 від 29.07.2021 «Про закриття провадження у справі» представника Національного банку України - Решетила С.В. - відмовити.

Ухвала, відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України, набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 07.09.2021.

Суддя К.С. Пащенко