Справа № 600/2980/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

10 вересня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/2980/21-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши в порядку письмового провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області у формі листа №01.05-1811 від 30 листопада 2020 року щодо невиконання наказу голови Новоселицького районного суду №58/20 від 03 листопада 2020 року про здійснення зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу 3 років на підставі частини другої статті 137 «Про судоустрій та статус суддів» №1402-VIII та відмови нарахування судді Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 доплати за вислугу років із розрахунку 40 відсотків на місяць за період із 05 серпня 2018 року по 31 травня 2019 року;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області провести донарахування та виплату судді Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 доплату за вислугу років із розрахунку 40 відсотків на місяць за період із 05 серпня 2018 року по 31 травня 2019 року включно на підставі наказу голови Новоселицького районного суду №58/20 від 03 листопада 2020 року;

- визнати протиправним рішення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області у формі листа №01.05-1272 від 30 червня 2021 року щодо невиконання наказу голови Новоселицького районного суду №1/21 від 04 січня 2021 року про встановлення судді Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 чергової надбавки за вислугу років із 01 червня 2021 року в розмірі 50 відсотків;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області проводити нарахування та виплату судді Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 доплату за вислугу років із розрахунку 50 відсотків на місяць починаючи із 01 червня 2021 року на підставі наказу голови Новоселицького районного суду №1/21 від 04 січня 2021 року.

Позов обґрунтовано неправильним, на думку позивача, визначенням стажу його роботи на посаді судді, а саме незарахуванні до такого стажу певного періоду роботи. У зв`язку з цим позивачу невірно обраховується надбавка за вислугу років як складової суддівської винагороди, що призводить до систематичної безпідставної виплати суддівської винагороди в цілому в неналежному розмірі.

Ухвалою суду від 16 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено; призначено дану справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строк для подання заяв по суті справи; у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відмовлено.

У поданому до суду відзиві відповідач вказав, що згідно з положеннями Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII позивачу зараховано стаж роботи на посадах стажиста, помічника прокурора та помічника судді, що сукупно становить 3 роки 3 місяці 8 днів. Натомість, стаж роботи позивача на посадах провідного юрисконсульта та начальника юридичного відділу ВАТ «Чернівцім`ясопромсервіс» не підлягає зарахуванню до стажу його роботи для виплати надбавки за вислугу років, оскільки врахування роботи на вказаних посадах передбачає подвійне зарахування стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Відповідач вважає, що зарахування до стажу позивача періоду роботи у ВАТ «Чернівцім`ясопромсервіс» створює привілейовані умови позивачу та прецедент розширеного трактування і застосування положень частини другої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус судів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII. Крім цього, відповідач вважає безпідставними посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/302/19, оскільки така стосується правовідносин щодо зарахування суддям періодів роботи, які дають право на вихід у відставку, а не на виплату доплати за вислугу років. Враховуючи наведене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач зауважив, що частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII всім працюючим суддям було надано додаткове право на зарахування до стажу судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Позивач вважає, що зазначена вище норма не містить двозначного тлумачення щодо того, що зарахування до стажу судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, здійснюється додатково до вже наявного у судді стажу у випадку, якщо у судді наявний такий стаж, і такий ще не був зарахований на підставі інших норм. Таким чином, оскільки у позивача, крім наявного стажу, зарахованого на підставі частини шостої статті 44 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15 грудня 1992 року, не було враховано на підставі будь-яких інших норм законодавства ще стаж на посадах провідного юрисконсульта, начальника юридичного відділу протягом періоду з 02 липня 1997 року по 29 квітня 2005 року, то позивач вважає, що до його стажу підлягає зарахуванню ще три роки стажу, в тому числі для нарахування доплати за вислугу років. Також позивач вважає помилковими твердження відповідача про відсутність підстав для врахування судом при вирішенні справи постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №9901/302/19. Наполягав на задоволенні позовних вимог.

Перевіркою матеріалів справи судом установлено, що Указом Президента України «Про призначення суддів» від 31 серпня 2007 року №804/2007 призначено ОСОБА_1 на посаду судді Новоселицького районного суду Чернівецької області строком на п`ять років.

На підставі зазначеного Указу наказом голови Новоселицького районного суду Чернівецької області зараховано ОСОБА_1 з 11 вересня 2007 року до штату працівників Новоселицького районного суду Чернівецької області на посаду судді районного суду строком на п`ять років.

Указом Президента України «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді Новоселицького районного суду Чернівецької області.

Згідно зі змістом довідки Новоселицького районного суду Чернівецької області щодо стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання надбавки за вислугу років (станом на 06 червня 2014 року), позивачу зараховано до стажу роботи судді такі періоди роботи:

- 7 місяців 27 днів з 01 серпня 1996 року по 27 березня 1997 року на посаді стажиста на посаді помічника прокурора (підстава зарахування до стажу частина шоста статті 44 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15 грудня 1992 року);

- 3 місяці 5 днів з 27 березня 1997 року по 01 липня 1997 року на посаді помічника прокурора (підстава зарахування до стажу частина шоста статті 44 Закону України «Про статус суддів» №2862-XII від 15 грудня 1992 року);

- 2 роки 4 місяці 7 днів з 04 травня 2005 року по 10 вересня 2007 року на посаді помічника судді (підстава зарахування до стажу лист ДСА «Щодо оплати праці суддів»);

- 6 років 8 місяців 27 днів з 11 вересня 2007 року по 06 червня 2014 року (підстава зарахування до стажу Закон України «Про судоустрій і статус суддів»).

Як вбачається із записів трудової книжки позивача, позивач у період з 02 липня 1997 року по 29 квітня 2005 року працював на посадах провідного юрисконсульта і начальника юридичного відділу у Відкритому акціонерному товаристві «Чернівцім`ясопромсервіс».

Дослідженням змісту довідки Новоселицького районного суду Чернівецької області щодо стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання надбавки за вислугу років (станом на 03 листопада 2020 року), судом встановлено, що загальний стаж роботи позивача на посаді судді становить 19 років 5 місяців 2 дні, при цьому до стажу роботи на підставі частини другої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII позивачу не зараховано періоди робота на посадах провідного юрисконсульта і начальника юридичного відділу з 02 липня 1997 року по 29 квітня 2005 року.

Наказом голови Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 листопада 2020 року №58/20 зараховано судді Новоселицького районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді стаж роботи 3 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді як такому, що був призначений відповідно до Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року. Зобов`язано виплачувати ОСОБА_1 з 05 серпня 2018 року доплату за вислугу років у розмірі 40% (стаж роботи на посаді судді станом на 03 листопада 2020 року 19 років 5 місяців 2 дні).

Зазначений наказ передано до виконання Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Чернівецькій області.

Листом від 30 листопада 2020 року №01.05-1811 відповідач повідомив Новоселицький районний суд Чернівецької області про повернення наказу від 03 листопада 2020 року №58/20 без виконання, оскільки у відповідності до частини другої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII та згідно з довідкою щодо стажу роботи судді ОСОБА_1 стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, вже врахований в стаж роботи на посаді судді, що дає право на отримання надбавки за вислугу років (3 роки 3 місяці 8 днів), а додаткове зарахування періодів роботи чинним законодавством не передбачено.

Наказом голови Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04 січня 2021 року №1/21 встановлено ОСОБА_1 з 01 червня 2021 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50% від посадового окладу за стаж роботи 19 років 7 місяців.

Копію зазначеного вище наказу направлено до виконання Територіальному управлінню Державної судової адміністрації в Чернівецькій області.

Як вбачається зі змісту листа Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області від 30 червня 2021 року №01.05-1272, пунктом 1 наказу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04 січня 2021 року №1/21 зараховано ОСОБА_1 до наявного стажу роботи на посаді судді (станом на 01 січня 2021 року 16 років 7 місяців) додатково стаж роботи 3 роки як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності).

Разом з цим, згідно з частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, вже врахований судді ОСОБА_1 в стаж роботи на посаді судді, що дає право на отримання надбавки за вислугу років (3 роки 3 місяці 8 днів), і в сукупності станом на 01 січня 2021 року становить 16 років 7 місяців, а додаткове зарахування періодів роботи чинним законодавством не передбачено. З урахуванням викладеного відповідач просив внести зміни до наказу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 04 січня 2021 року №1/21 в частині встановлення судді ОСОБА_1 щомісячної доплати за вислугу років, виходячи зі стажу роботи 16 років 7 місяців.

За таких обставин позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Законом, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, є Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII).

Згідно з частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до статті 146 Закону №1402-VIII держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає: 1) окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; 2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів; 3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів. Видатки на утримання судів визначаються з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Частинами першою-четвертою статті 148 Закону №1402-VIII передбачено, що фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: 1) Верховний Суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 1-1) вищий спеціалізований суд - щодо фінансового забезпечення його діяльності; 2) Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; 3) Вища рада правосуддя - щодо фінансового забезпечення її діяльності. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 151 Закону №1402-VIII Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.

Абзацом 3 частини другої статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується, зокрема, на принципі збалансованості - повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно до частини першої статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Частинами першою, другою статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 2 пункту 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2019 року №141/0/15-19, ДСА України відповідно до визначених завдань здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

З наведених норм вбачається, що Державна судова адміністрація України в межах наданих їй законом повноважень здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України, у тому числі щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів.

Таким чином, у даних спірних правовідносинах головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Новоселицького районного суду Чернівецької області, у тому числі щодо нарахування і виплати суддівської винагороди, є Державна судова адміністрація України.

Крім цього, суд звертає увагу на положення частини п`ятої статті 151 Закону №1402-VIII, згідно з якими Державна судова адміністрація України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Частиною першою статті 43 Бюджетного кодексу України передбачено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215 (далі Положення №215), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до пункту 9 Положення №215, Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, при виконанні державного бюджету Державною судовою адміністрацією як головним розпорядним коштів Державного бюджету України, зокрема, щодо фінансового забезпечення судів, застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів, державна політика стосовно чого реалізується Державною казначейською службою України та її територіальними органами.

Зважаючи на те, що частина позовних вимог у даному спорі стосується нарахування позивачу доплати за вислугу років, яка згідно з частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII є складовою суддівської винагороди, суд приходить до висновку, що рішення суду в цій справі може вплинути на права та обов`язки Державної судової адміністрації України і Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області

Згідно з частиною другою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі. Ухвала за наслідками розгляду питання про вступ у справу третіх осіб окремо не оскаржується. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи (частина п`ята статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи наведені вище норми матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи та з огляду на характер спірних відносин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залучення Державної судової адміністрації України та Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області до участі у цій справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що в разі залучення судом до участі у розгляді справи третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено обов`язку суду направлення таким особам позову та відзиву.

Водночас відповідно до частини одинадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України якщо при відкритті провадження у справі було вирішено питання про залучення третіх осіб, позивач не пізніше двох днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі повинен направити таким третім особам копії позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду до початку підготовчого засідання або до початку розгляду справи по суті, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно частини третьої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Учасниками справи є сторони, треті особи (частина перша статті 42 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на положення указаних норм та застосовуючи аналогію закону (частина шоста статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України), суд приходить до висновку про зобов`язання позивача не пізніше двох днів з дня вручення йому копії цієї ухвали направити третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, копії позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду протягом п`яти днів з дня вручення копії цієї ухвали, та про зобов`язання відповідача не пізніше двох днів з дня вручення йому копії цієї ухвали надіслати копію відзиву та доданих до нього документів третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, а докази такого направлення надати суду протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Беручи до уваги положення статті 165 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено право третьої особи подавати пояснення щодо позову або відзиву, суд встановлює Державній судовій адміністрації України та Головному управлінню Державної казначейської служби України в Чернівецькій області строки для подання пояснень.

Керуючись статтями 7, 49, 165, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

1. Залучити до участі у цій справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державну судову адміністрацію України та Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області.

2. Зобов`язати позивача не пізніше двох днів з дня вручення йому копії цієї ухвали направити третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Державній судовій адміністрації України та Головному управлінню Державної казначейської служби України в Чернівецькій області копії позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду протягом п`яти днів з дня вручення позивачу копії цієї ухвали.

3. Зобов`язати відповідача не пізніше двох днів з дня вручення йому копії цієї ухвали надіслати копію відзиву та доданих до нього документів третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Державній судовій адміністрації України та Головному управлінню Державної казначейської служби України в Чернівецькій області, а докази такого направлення надати суду протягом п`яти днів з дня вручення відповідачу копії цієї ухвали.

4. Запропонувати залученим до участі у цій справі третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - Державній судовій адміністрації України та Головному управлінню Державної казначейської служби України в Чернівецькій області у п`ятиденний строк з дня отримання копії позовної заяви з додатками подати до суду пояснення щодо позову, а в разі отримання відзиву у п`ятиденний строк з дня його отримання подати до суду пояснення щодо нього із врахуванням положень статті 165 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк