Справа № 473/3074/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 р.м.ОдесаСправа № 473/3074/21
Головуючий в 1 інстанції: Лузан Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби в м. Києві та Київської області на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2021 року по справі № 473/3074/21, прийнятого у складі судді Лузан Л.В., за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби в м. Києві та Київської області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України, затримання з метою забезпечення видворення,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2021 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київської області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив примусово видворити громадянина Азербайджанської Республіки Узбекистан ОСОБА_2 за межі території України та затримати його з метою забезпечення видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2021 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2021 року позивач подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що судом 1-ї інстанції не було враховано те, що правопорушення відповідача, яке полягає у порушенні порядку перебування іноземних громадян на території України та не виконання рішення про примусове повернення за межі України, має триваючий характер, при цьому, з моменту винесення рішення про примусове повернення від 01.11.2017, відповідно до якого відповідач мав покинути Україну до 30.11.2017, Позивачем було здійснено ряд інших процесуальних дій та заходів в межах компетенції направлених на видворення Відповідача, але Відповідач змінював місце перебування та не повідомляв органи міграційної служби про такі зміни.

Очевидно, що зміст рішення Відповідачу був зрозумілим, про що свідчить його підпис у розписці про ознайомлення з зі змістом рішення, порядком його оскарження та наслідками невиконання. Копію рішення Позивач отримав особисто.

Апелянт зазначає, що свавільне невиконання рішення про повернення за межі України та вчинення дій направлених на ухилення від його виконання є достатньою підставою для задоволення позову.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою начальника Металургійного РВ м. Кривого Рогу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 01.11.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КпАП України (порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через територію України) та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в сумі 510 грн. 00 коп (а/с 8зб-9).

В цей же день головним спеціалістом Металургійного РВ у м. Кривого Рогу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області прийнято рішення №6 про примусове повернення з України громадянина Узбекистану ОСОБА_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 01.12.2017 року, а також заборонено в`їзд на територію України терміном на 3 роки (а/с 10).

Зазначене рішення відповідач до вказаної дати не виконав.

Не погоджуючись з рішення Металургійного РВ у місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про примусове повернення №6 від 01.11.2017 року Відповідач звернувся до суду із адміністративним позовом до ГУ ДМС в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення.

16.04.2018 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №210/5227/17 позовні вимоги Відповідача до ГУ ДМС в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення №6 від 01.11.2017 року були залишені без задоволення (а/с 19-21).

Відповідач не погодився із рішенням суду першої інстанції №210/5227/17 від 16.04.2018 року та подав апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №2110/5227/17 від 09.07.2018 року апеляційну скаргу Відповідача було залишено без задоволення , а судове рішення без змін (а/с 21зб-22).

Додатково судом встановлено, що ГУ ДМС України в Дніпропетровській області звернулося до Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровського району із заявою до Відповідача про примусове видворення за межі України у зв`язку з тим, що дана категорія справ у відповідності до ч. 2 ст. 288, та ч.14 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд якої здійснюється судом за обов`язкової участі сторін, Металургійним РВ у місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області не виявилося за можливим забезпечити присутність в судовому засіданні Відповідача тому до суду була направлена заява про залишення позовної заяви без розгляду.

21.12.2018 року ухвалою Дзержинським районним судом міста Кривий Ріг Дніпропетровської області у справі 210/2271/18 позовну заяву про примусове видворення в особі Металургійного РВ у місті Кривому Розі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області до Відповідача залишено без розгляду (а/с 22зб-23).

В подальшому, 17.08.2021 року ОСОБА_1 був повторно виявлений уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області (а/с 24).

Рішенням від 17.08.2021 року громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 було поміщено в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (а/с 25).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їхнього в`їзду в Україну та виїзду з України врегульовано Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).

Згідно ч.1 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч. ч.5,6 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Згідно ч.1 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 1 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

З огляду на викладене, підстави, які дають позивачу право на пред`явлення вищезазначених позовних вимог виникають після невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення з України.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Трьохмісячний строк для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що зазначений строк не обраховується з моменту безпосереднього виявлення такої особи, оскільки вимоги процесуального закону пов`язують початок перебігу строку звернення до суду саме з днем виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення передбачених законом вимог.

При цьому, імперативна норма розгляду справи в порядку ст. 289 КАС України щодо обов`язковою участю сторін не впливають на обставини, з якими процесуальний закон пов`язує початок перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.08.2019 року в справі № 362/1634/19.

Судами 1-ої та апеляційної інстанцій було встановлено , що рішення про примусове повернення було прийнято 01.11.2017 року, а з даною позовною заявою позивач звернувся 19.08.2021 року, при чому, повторне рішення про примусове повернення після повторного виявлення відповідача 17.08.2021 року уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області - суб`єктом владних повноважень не приймалось.

Більш того, навіть з урахуванням судового оскарження іноземцем рішення про примусове повернення №6 від 01.11.2017 року, строк звернення до суду з даним позовом пропущений майже на 3 роки.

Апеляційний суд також зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовної діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Також доцільно звернути увагу на презумпцію знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку , оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених в ухвалі суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми процесуального права, ухвалу прийнято повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийняте та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 3,5,12,14,19,21, 289, 292, 308, 311, 312, 316,320, 321, 322, 325,374 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби в м. Києві та Київської області залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 серпня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене та підписане 08 вересня 2021 року.

Головуючий суддя О.О. Кравець

Суддя Л.Є. Зуєва

Суддя М.П. Коваль