Справа № 200/9962/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

10 вересня 2021 р. Справа №200/9962/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Арестова Л.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 05 серпня 2021 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про:

- визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 в частині не проведення ОСОБА_1 компенсації сум податку на доходи з фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, який був утриманий під час нарахування та виплати ОСОБА_1 та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і у грудні 2019 року;

- зобов`язання військову частину НОМЕР_1 в частині компенсування ОСОБА_1 суми податку на доходи з фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, який був утриманий під час нарахування та виплати ОСОБА_1 та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і грудні 2019 року.

Ухвалою від 10 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху зі встановленням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, протягом якого позивач мав усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду належним чином засвідчених додатків до позовної заяви, пояснень стосовно строків звернення до суду, про обізнаність про порушення права, обґрунтоване та підкріплене необхідним доказами клопотання про причини пропущення строку звернення до суду з позовною заявою та поновлення строку звернення до суду.

27 серпня 2021 року на виконання зазначеної ухвали позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду від 21.08.2021 р. та пояснення стосовно строків звернення до суду, про обізнаність про порушення права від 21.08.2021 р.

Суддя Арестова Л.В. перебувала у відпустці з 16 серпня 2021 по 07 вересня 2021 рр.

Дослідивши позовну заяву, а також долучені до неї документи, суддя дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху, керуючись наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.160 КАС України, в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

В порушення зазначеної вимоги у позовній заяві позивачем не зазначені відомі позивачу номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти відповідача.

Відповідно до п.п.4, 5 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

В порушення зазначеної вимоги позивач просить суд зобов`язати військову частину НОМЕР_1 в частині компенсувати ОСОБА_1 суми податку на доходи з фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, який був утриманий під час нарахування та виплати ОСОБА_1 та членам його сім`ї підйомної допомоги у листопаді і грудні 2019 року без зазначення суми, що її позивач просить виплатити йому та членам його сім`ї.

Також, в порушення зазначеної вимоги позивач посилається на факт зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити компенсацію втрат доходу в зв`язку з утриманням суми податку на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків з грошової компенсації замість належного речового майна (арк. 6 абз. 1 позовної заяви), у той час як відповідачем за позовною заявою зазначена військова частина НОМЕР_1 та йдеться про компенсацію суми податку на доходи фізичних осіб, що утримувався з підйомної допомоги, тобто в цієї частині виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п.11 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення зазначеної вимоги у позовній заяві позивачем не зазначено власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.1 ст.55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, абз.1 ч.2 ст.59 КАС України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами:

1) довіреністю фізичної або юридичної особи;

2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.

Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Відповідно до ч.6 ст.160 КАС України, якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника.

Відповідно до ч.7 ст.160 КАС України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Як зазначає позивач у своєї позовної заяві, він просить суд в тому числі виплатити не тільки позивачу, але також членам його сім`ї суми податку на доходи з фізичних осіб, який був утриманий під час нарахування, але разом з тим не надає доказів на підтвердження обов`язку відповідача здійснювати такі виплати на користь членів сім`ї позивача, а також не надає належним чином підтверджених повноважень на звернення до суду в їх інтересах.

Щодо строку звернення до суду, суддя зазначає, що відповідно до заяви про поновлення строку звернення до суду від 21.08.2021 р. та пояснення стосовно строків звернення до суду, про обізнаність про порушення права від 21.08.2021 р., позивач вказує із посиланням на ч. 2 ст. 233 Кодексу Законів про Працю України, офіційне тлумачення якої надано, зокрема, у Рішенні Конституційного Суду N 8-рп/2013 від 15.10.2013, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В цієї частині суд зазначає наступне.

Щодо належності підйомної допомоги до складу грошового забезпечення військовослужбовця.

Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу Законів про Працю України (далі КЗПП України) передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗПП України надано, зокрема, у Рішенні Конституційного Суду N 8-рп/2013 від 15.10.2013.

Вказане кореспондує із нормативним приписом ч. 3 ст. 122 КАС України, де встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Проте, Верховним Судом у постановах від 28.11.2019 у справі N 802/1470/16-а, від 04.03.2020 у справі N 802/1854/17-а, від 05.03.2020 у справі N 802/689/16-а, від 18.03.2020 у справі N 810/3476/16 вказано, що з аналізу вимог ст. ст. 9,9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вбачається, що підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.

Відповідно, оскільки підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, то суми податку на доходи з фізичних осіб, який був утриманий під час нарахування та виплати позивачу підйомної допомоги у листопаді і у грудні 2019 року також не може входити до складу грошового забезпечення військовослужбовця.

Підсумовуючи викладене, твердження позивача про належність суми податку на доходи з фізичних осіб, який був утриманий під час нарахування та виплати позивачу підйомної допомоги до складу грошового забезпечення військовослужбовця, як підстава незастосування строків звернення до суду, є помилковим.

Щодо визначення дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та законних інтересів. Отже законодавець передбачив, що в разі, якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.

У свою чергу поняття "особа повинна" потрібно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені, про що вказано у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 справа N 340/1019/19, від 18.02.2021 справа N 640/25034/19.

Так, відповідно п.п.4, 5 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 р. № 44, виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Відповідно до доданої позивачем до позовної заяви довідки № 183 від 25.06.2001, позивачу була нарахована підйомна допомога та здійснено компенсацію ПДФО у лютому та квітні 2017 року, у листопаді та грудні 2019 року підйомна допомога нарахована без компенсації.

Виходячи з того, що підйомна допомога за листопад та грудень 2019 року перерахована на картковий рахунок позивача з вирахуванням ПДФО та військового збору (нарахована підйомна допомога - 18 956,86 грн., перераховано на картковий рахунок - 15 260,27 грн.), що не спростовується позивачем, суддя дійшов висновку, що саме у листопаді та грудні (відповідно) 2019 року позивач дізнався про утримання ПДФО з підйомної допомоги та відсутність компенсації у зв`язку з таким утриманням.

Вже згадувана ч. 3 ст. 122 КАС України зазначає, що за відсутності спеціального регулювання застосовуються відповідні положення КАС України.

У даному випадку це ч. 5 ст. 122 КАС України, а саме: для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Оскільки вище обґрунтована відсутність підстав вважати суми податку на доходи з фізичних осіб, який був утриманий під час нарахування та виплати позивачу підйомної допомоги складовою грошового забезпечення військовослужбовця та належність спірних правовідносин до правовідносин, що виникають у зв`язку із проходженням/звільненням з військової служби, тобто правовідносин публічної служби, то очевидним є висновок, що строк звернення до суду у даній категорії справ складає 1 місяць з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її права.

Таким чином, суддя повторно зазначає, що позивач дізнався про порушення свого права в листопаді і грудні 2019, при цьому звернувся до суду 05 серпня 2021 року, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду з позовною заявою.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України.

Частиною 1 вказаної статті визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до положень частини другої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку, відповідно до вимог частини шостої зазначеної статті, суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

За таких обставин, суд вважає за необхідне з власної ініціативи продовжити позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти (десяти) днів з дня отримання даної ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом:

- надання належним чином оформленої позовної заяви із зазначенням відомих позивачу номерів засобів зв`язку, офіційної електронної адреси або адреси електронної пошти відповідача;

- усунути протиріччя за текстом позовної заяви в частині номера військової частині - відповідача (1472 або 9938);

- зазначити власне письмове підтвердження позивача про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

- надати суду документи на підтвердження повноважень позивача діяти від імені членів його (позивача) сім`ї або викласти позовні вимоги відповідно до фактичних спірних обставин, що склалися;

- з урахуванням висновків суду, що викладені за текстом цієї ухвали, надати пояснення стосовно строків звернення до суду, про обізнаність про порушення права, обґрунтоване та підкріплене необхідним доказами клопотання про причини пропущення строку звернення до суду з позовною заявою та поновлення строку звернення до суду.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Л.В. Арестова