Справа № 420/1314/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1314/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Завальнюка І.В.,

при секретарі Дівинець А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.2020 № 1810, яким позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 43 499,19 грн; зобов`язати відповідача повернути позивачу кошти, утримані з його грошового забезпечення на підставі спірного наказу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу в збройних силах України на підставі контракту, зокрема на посаді водія у військовій частині НОМЕР_1 . В травні 2018 р. під час виконання посадових обов`язків позивач керував автомобілем ММЗ-4505, д/н НОМЕР_2 , та спричинив дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобіля Hyundai Tucson, НОМЕР_3 , в результаті чого останній отримав пошкодження, які оцінено в розмірі 41 579,19 грн. Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області позивача визнано винним у зіткненні транспортних засобів. Власником т/з Hyundai Tucson, НОМЕР_3 направлено до МТСБУ повідомлення від 08.06.18 про ДТП від 08.05.18. Наказом МТСБУ від 14.03.19 № 2546 визначено остаточну суму відшкодування, що підлягає сплаті, в розмірі 41578,19 грн, які перераховані на рахунок ПП «Южне» згідно з платіжним дорученням від 14.03.19 № 936066. 02.12.19 МТСБУ звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до в/ч НОМЕР_1 про стягнення в порядку регресу збитків в сумі 41578,19 грн, в результаті чого рішенням від 31.01.20 позовні вимоги МТСБУ задоволені та зокрема з стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) суму сплаченого відшкодування в розмірі 41 578,19 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн. Спірним наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.2020 № 1810 позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 43 499,19 грн, що позивач вважає неправомірним, оскільки всупереч вимог Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в/ч НОМЕР_1 не було укладено договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо автомобіля ММЗ-4505, д/н НОМЕР_2 .

Ухвалою судді від 01.03.21 позивачу поновлено строк на звернення до суду із даними вимогами; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 29.04.21 постановлено розглядати справу за правилам загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначити на 17.05.2021 о 10:00 годині; витребувано від Військової частини НОМЕР_1 копії матеріалів службового розслідування від 19.05.2020 № 918, яким встановлено вину солдата ОСОБА_1 у завданні шкоди державі.

16.06.21 до суду від в/ч НОМЕР_1 надійшла копія матеріалів службового розслідування, призначеного наказом в/ч НОМЕР_1 від 13.04.20 № 699.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Представник позивача, згідно наданого клопотання позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов, розглянувши його без його участі.

Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином; будь-яких клопотань з приводу неявки до суду від відповідача не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу в збройних силах України на підставі контракту від 17.02.20 та наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 04.04.17 № 72 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду водія автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення ВОС-837037А з 29.03.17 і зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 .

08.05.18 на польовій дорозі поблизу с. Кринички Миколаївсього району Миколаївської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ММ3-4505» державний номер НОМЕР_4 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу Hyundai Tucson з номерним знаком НОМЕР_3 , який належить Приватному підприємству «Южне», під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25.01.2019 у справі № 480/921/18, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з актом службового розслідування за фактом скоєння дорожньо-транспортної пригоду на службовому автомобілі ММЗ-4505 військовий номер НОМЕР_2 за участю солдата ОСОБА_1 , який затверджений наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 22.03.19 № 457, вину солдата ОСОБА_1 доведено, у зв`язку з закінченням строку притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 , водія взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення не притягувати.

Як випливає зі змісту Довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 08.05.2018 № 435513 та відомостей з Централізованої бази даних МТСБУ станом на 08.05.2018, у транспортного засобу «ММ3-4505» державний номер НОМЕР_4 ", на час скоєння ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Власником транспортного засобу Hyundai Tucson, д/н НОМЕР_3 , Приватним підприємством «Южне» направлено до МТСБУ повідомлення від 08.06.2018 про дорожньо-транспортну пригоду від 08.05.2018.

12.02.2019 Приватним підприємством «Южне» до МТСБУ подано заяву із проханням здійснити відповідно до статті 35 та пункту 41 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.05.2018.

28.09.2018 суб`єктом оціночної діяльності - Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України на замовлення Приватного підприємства «Южне» складено Висновок від 28.09.2018 № 18-861 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу - автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідно до якого сума матеріального збитку завданого власнику автомобіля Hyundai Tucson з врахуванням факторів викладених у дослідницькій частині складає 41 578,18 грн.

Наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ПП «Южне» від 14.03.2019 № 2546 визначено остаточну суму відшкодування, що підлягає сплаті, у розмірі 41 578,19 грн.

Платіжним дорученням від 14.03.2019 № 936066 МТСБУ на підставі наказу від 14.03.2019 № 2546 перерахувало на рахунок Приватного підприємства «Южне» суму у розмірі 41 578,19 грн.

Рішенням господарського суду Одеської області від 31.01.20 по справі № 916/3539/19 позов Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 41578,19 грн задоволено та стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) суму сплаченого відшкодування в розмірі 41 578,19 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн.

Відповідно до рапорту т.в.о. командира бригади з правової роботи начальника юридичної групи старшого лейтенанта юстиції Толочного О. від 13.04.20 № 699, факт дорожньо-транспортної пригоди 08.05.18 за участю т/з ММЗ-4505, д/н НОМЕР_2 , призвів до прийняття рішення господарським судом Одеської області від 31.01.20 № 916/3539/19 про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 41578,19 грн, у зв`язку із чим за даним фактом належить призначити службове розслідування.

За результатами службового розслідування складено акт проведення службового розслідування за фактом завдання шкоди військовій частині НОМЕР_1 , згідно з яким помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальнику юридичної групи запропоновано підготувати та подати апеляційну скаргу на рішення господарського суду Одеської області від 31.01.20 № 916/3539/19 до 20.06.20.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 19.05.20 № 918 наказано службове розслідування вважати завершеним, помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальнику юридичної групи запропоновано підготувати та подати апеляційну скаргу на рішення господарського суду Одеської області від 31.01.20 № 916/3539/19 до 20.06.20.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.20 № 1810 ОСОБА_1 п. 1 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.05.20 № 918 скасовано та зазначений наказ доповнено пунктами наступного змісту «за порушення вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001, ст. 124 КУпАП, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, що призвело до завдання шкоди третім особам та яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною НОМЕР_1 на водія взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення солдата ОСОБА_1 накласти дисциплінарне стягнення «ДОГАНА», притягнути до повної матеріальної відповідальності на суму 43499,19 грн та позбавити щомісячної премії в повному обсязі»; «помічнику командира бригади з фінансово-економічної роботи занести до Книги стягнень та нарахувань військової частини суму 43499,19 грн за солдатом ОСОБА_3 та здійснювати відрахування з грошового забезпечення встановленим порядком».

На підставі вищевказаного наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.20 № 1810, починаючи з жовтня 2020 р. щомісячно з грошового забезпечення позивача утримуються кошти на погашення заборгованості в сумі 43499,19 грн, що на думку позивача є безпідставним, порушує його права та інтереси, у зв`язку із чим він звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає наказ в оскаржуваній частині неправомірним, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню, з огляду на наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно із ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон № 160-ІХ).

Згідно з ст. 3 Закону № 160-ІХ відповідно до якої підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Завдана особою шкода, не пов`язана з виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, відшкодовується в порядку, передбаченому законами України

Відповідно до ст. 4 Закону № 160-ІХ особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.

Згідно з ч.ч. 2-7 ст. 8 Закону № 160-ІХ у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Згідно з наказом командира військовій частині НОМЕР_1 від 13.04.20 № 699 «Про призначення службового розслідування за фактом завдання шкоди військовій частині НОМЕР_1 » помічником начальника інженерної служби лейтенантом В. Бєлоусовим проведено службове розслідування, в ході якого встановлено, що водієм взводу підвозу пального та мастильних матеріалів групи матеріального забезпечення солдатом ОСОБА_1 завдано шкоду в/ч НОМЕР_1 на загальну суму 43499,19 грн. Неправомірні дії полягають у скоєнні ДТП, правопорушення пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, вина військовослужбовця визначена у формі непрямого умислу. Правовою підставою для матеріальної відповідальності зазначено ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.20 № 918 наказано службове розслідування вважати завершеним, помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи начальнику юридичної групи запропоновано підготувати та подати апеляційну скаргу на рішення господарського суду Одеської області від 31.01.20 № 916/3539/19 до 20.06.20.

Таким чином, спірним наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.2020 № 1810 внесено зміни в наказ від 19.05.20 № 918, в результаті чого позивача притягнуто до матеріальної відповідальності у строк, що суттєво перевищує 15 днів з дня закінчення розслідування, чим не дотримано вимоги ч. 7 ст. 8 Закону № 160-ІХ.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, частини третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування".

Згідно з ст. 4 цього ж Закону 1961-IV суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Відповідно до ст. 5 Закону 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

В силу приписів п. 21.1, п. 21.3, п. 21.4 ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим.

Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України.

Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

За п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, подання 12.02.2019 Приватним підприємством «Южне» до МТСБУ заяви із проханням здійснити відповідно до статті 35 та пункту 41 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.05.2018, подальша виплата МТСБУ на підставі наказу від 14.03.2019 № 2546 на рахунок Приватного підприємства «Южне» суми у розмірі 41 578,19 грн згідно з платіжним дорученням від 14.03.2019 № 936066, а також звернення МТСБУ до господарського суду Одеської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 41 578,19 грн - обумовлено саме відсутністю договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відносно автомобіля ММЗ-4505, 5357 Е5.

При цьому, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

В свою чергу, в силу п. 21.4 ст. 21 Закону № 1961-ІV у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

На підставі викладеного, стягнута за рішенням господарського суду Одеської області з військової частини НОМЕР_1 шкода у розмірі 41 578,19 грн є наслідком порушення військовою частиною НОМЕР_1 обов`язку щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля ММЗ-4505, НОМЕР_2 .

В цьому контексті суд знаходить слушними відповідні аргументи сторони позивача, однак недостатньо вагомими для висновку про виключення будь-якої відповідальності позивача за встановлених судом обставин.

Так, суд враховує, що позивач перед початком експлуатації автомобіля ММЗ-4505, д/н НОМЕР_2 , був обізнаним або повинен був дізнатися (необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися) про те, що транспортний засіб не застрахований і його експлуатація без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, забороняється, однак він порушив вимоги чинного законодавства, керував транспортним засобом, з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, були пошкоджені транспортні засоби, відтак він повинен нести відповідальність за фактично завдану шкоду.

Акцентуючи таку особливу увагу в адміністративному позові на обов`язку військової частини укласти договір страхування, позивач водночас підкреслює важливість дотримання законодавства зокрема про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та демонструє власне порушення цього законодавства під час експлуатації транспортного засобу. При цьому, у разі, якби позивач не здійснював експлуатації транспортного засобу без договору страхування відповідальності, рівно як і у разі недопущення дорожньо-транспортної пригоди, всі подальші наслідки у вигляді спричиненої шкоди були б знівельовані, а тому ставити на перше місце причинно-наслідкового зв`язку спричиненої військовій частині матеріальної шкоди відсутність договору страхування, на чому наполягає сторона позивача, є безпідставним, несправедливим та повністю позбавлено балансу між несприятливими наслідками та першопричинами.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

За обставин розглядуваного спору, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.09.2020 № 1810 позивача притягнуто до матеріальної відповідальності на суму 43 499,19 грн за відсутності передбачених ч. 1 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» обов`язкових умов для повної матеріальної відповідальності.

Натомість, за встановлених судом обставин, позивач має нести відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, як це визначено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Так, на час видання оскаржуваного наказу (02.09.2020) прожитковий мінімум, установлений для працездатних осіб, складав 2197 грн (з 1 липня 2020 р.), а тому відповідальність позивача обмежена розміром 32 955 грн, і саме в цьому розмірі допустимо покладання на позивача матеріальної відповідальності за завдану з необережності шкоду.

При цьому, правові підстави для обмеженої відповідальності (ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі») та для повної та підвищеної відповідальності (ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі») є відмінними, а приписами ч.1 ст.7 Закону №160-IX передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Неврахування відповідачем зазначеного під час прийняття спірного наказу свідчить про порушення останнім критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України, а саме необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, у непередбачений законами України спосіб, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що є підставою для скасування наказу в оспорювані частині щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності на суму 43 499,19 грн.

При цьому, суд вирішує спір в межах позовних вимог відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, а тому не надає оцінки іншим частинами наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2020 № 1810 «Про внесенні змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.20 № 918» від 02.09.2020 № 1810, в т.ч. й в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

З огляду на викладене вище, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 кошти, утримані з його грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2020 № 1810 «Про внесенні змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.20 № 918» від 02.09.2020 № 1810.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2020 № 1810 «Про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.20 № 918» від 02.09.2020 № 1810 в частині притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 43 499,19 грн.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 повернути ОСОБА_1 кошти, утримані з його грошового забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.09.2020 № 1810 «Про внесенні змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.05.20 № 918» від 02.09.2020 № 1810.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10.09.21.

Суддя І.В. Завальнюк