Справа № 193/567/21
Суддя: Кащук Д. А.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/193/9/21

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кащук Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Ратушної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Софіївка в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом представника позивача Морозова Вадима Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №831829 та ДП№831979

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач 01 червня 2021 року звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позивач просить суд скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №831829 від 15 травня 2021 року та ДП18 №831979 від 15 травня 2021 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає наступне.

15 травня 2021 року близько 01 год. 00 хв. в м. Миколаїв, по вул. Морській, він керував транспортним засобом «MAN TGA 18.400» з напівпричепом «KRONE SDR 27» та був безпідставно зупинений працівниками УПП в Миколаївській області, внаслідок чого відносно нього поліцейським взводу №2 роти №2 УПП в Миколаївській області було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по страві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП№831979. Одразу після складання постанови серії ДП18 №831979 за ч. 2 ст. 126 КУпАП, він продовжив керування вищевказаним транспортним засобом проте того ж дня, 15 травня 2021 року близько 02 год. 22 хв., транспортний засіб «МАН TGA 18.400» з напівпричепом «KRONE SDR 27» під його керуванням, було знову зупинено працівниками УПП в Миколаївській області, а саме інспектором взводу №2 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області, внаслідок чого щодо нього було складено аналогічну постанову про накладення адміністративного стягнення по страві про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №831829.

В результаті складання щодо нього, постанови серії ДП№831979 від 15.05.2021 р. за ч. 2 статті 126 КУпАП, на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. та внаслідок складання аналогічної постанови серії ДП18 №831829 від 15.05.2021 р. за ч.2 статті 126 КУпАП на нього було накладено аналогічне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн. Акцентує увагу на тому, що двічі в один день з різницею в одну годину його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення одного і того ж правопорушення, що суперечить прямій забороні, наявній в ч. 1 ст. 61 Конституції України. Вважає, що дії відповідача не відповідають вимогам, які передбачені Конституцією України. Звертає увагу на те, що підстави для зупинки транспортного засобу «MAN TGA 18.400» з напівпричепом «KRONE SDR 27», під його керуванням, були відсутні, що підтверджується й тим, що працівники поліції, які склали вищевказані постанови не повідомили його, про відповідну причину зупинки транспортного засобу.

З постановами не згоден, за таких підстав: відповідно до п. 2.13 ПДР України право на керування транспортними засобами особам може бути надано автомобілями, колісними тракторами, самохідними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, які експлуатуються на вулично-дорожній мережі, всіх типів (категорії В1, В, СІ, С), за винятком автобусів, трамваїв і тролейбусів, - з 18-річного віку.Відповідно до п. 9 Положень про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (постанова Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340): Право на керування транспортними засобами категорій ВЕ, С1Е, СЕ, D1Е і DЕ надається особам, які мають посвідчення водія категорії В, СІ, С, D1 і D відповідно або кількох з них та навички керування транспортними засобами категорії В, СІ, С, D1, D відповідно більше одного року протягом останнього часу, пройшли перепідготовку за встановленими програмами та склали в територіальному сервісному центрі МВС практичний іспит з навичок керування составом транспортних засобів. Зазначає, що в посвідченні водія серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 відкрита категорія С від 15.10.2014 та він має навички керування транспортними засобами категорії С більше 6 років.

Акцентує увагу на тому, що працівники поліції при складанні постанови серії ДП18 №831829 та серії ДП18 №831979 про накладення адміністративного стягнення не зазначили вагу транспортного засобу та причепу, яким він керував, не були проведені заміри та зважування автомобіля та причепу. В зв`язку із чим вважає, що постанови серії ДП18 №831829 та серії ДП18 №831979 від 15 травня 2021 року не можуть бути беззаперечними доказами його вини та підлягають скасуванню.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою від 02.06.2021 позовну заяву позивача залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі (а.с.22).

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 02.07.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.26).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судової справи. Позивач ОСОБА_1 надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без присутності представника ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду судової справи. Надав до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Наголошує на тому, що зупинка автомобіля позивача працівниками поліції була законною, адже позивач, керуючи транспортним засобом з напівпричепом рухався по смузі, яка передбачена для громадського транспорту в районі будинку 58 по вул. Велика Морська м.Миколаїв. Зазначає, щодо обґрунтованості винесення постанов про адміністративне правопорушення, акцентуючи увагу на тому, що під час перевірки документації працівниками поліції було встановлено відсутність відмітки на право керування транспортним засобом із напівпричепом, адже відповідно до п.2.4 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності двічі поспіль, зазначив, що порушення ст. 61 Конституції України відсутнє, адже адміністративне правопорушення було вчинено в різних місцях, та в різний час, а саме відповідно до постанови серії ДП18 №831979 зазначено подію, що вчинена 15 травня 2021 року о 01 годині 00 хвилин по вул. Велика Морська Центрального району м. Миколаєва, в постанові серії ДП18 №831829 зазначено вчинення адміністративного правопорушення 15 травня 2021 року о 02 годині 25 хвилин по вул. Спаській Центрального району м. Миколаєва. З приводу необхідності зважування транспортного засобу, зазначив, що немає жодної необхідності в цьому, адже на зворотному бланку в полі «F1» відображена повна маса транспортного засобу відповідно до додатку №6 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року №844. Враховуючи зазначене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону №3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із наступними змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Транспортні засоби належать до таких категорій:

А1 мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше (змінено 11.11.2020);

В1 квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів (змінено 11.11.2020);

В автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С1 призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії СІ та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D1 призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії В1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1Е, DЕ состави транспортних засобів з тягачем категорії В, СІ, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;

Т трамваї та тролейбуси.

Відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двухсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідає 3400 гривням.

Згідно з ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, зокрема у випадку вчинення особою правопорушення. Пункт 2.4 а) ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. в якому зазначено перелік документів, які водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, а саме:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб;

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС;

ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Положення ст. 5 КАС України є реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції України, що, визначає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у разі, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Судом встановлено, що поліцейським взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Миколаївській області капралом поліції Велічко Дмитром Миколайовичем 15 травня 2021 року складено постанову серії ДП18 №831979 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до змісту якої 15 травня 2021 року о 01 годині 00 хвилин, по вул. Велика Морська Центрального району м. Миколаєва, водій керував транспортним засобом з причепом, в якого не було відповідної категорії, чим порушив п.п. 2.1а ПДР України. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП(а.с.39)

15 травня 2021 року інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №4 УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Мосензовим Віктором Євгеновичем складено постанову серії ДП18 №831829 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до змісту якої 15 травня 2021 року о 02 годині 25 хвилин, по вул. Спаській Центрального району м. Миколаєва, водій ОСОБА_1 керуючи вантажним транспортним засобом не мав права керувати таким транспортним засобом, відсутня відповідна категорія, чим порушив п.п. 2.1а ПДР України. Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП(а.с.39 зворотний бік)

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП України).

Відповідно до ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення,винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР,встановлює наявність адміністративного правопорушення.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно п.2.4 «а» ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

На підставі п.2.1 ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач у позові зазначає, що не згоден з винесеним постановами, дії відповідача не відповідають вимогам, які передбачені Конституцією України, транспортний засіб було зупинено необґрунтовано та безпідставно.

На думку суду така позиція позивача не відповідає дійсності з огляду на наступне. На оптичному диску, який було долучено до відзиву відповідача, про що також зазначено в оскаржуваних постановах, зафіксовано вчинення позивачем порушень правил дорожнього руху, а саме керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом. Суд знаходить відеозаписи «», «», «» що містяться на оптичному диску допустимим та належними доказом у справі. Щодо обґрунтованості зупинки транспортного засобу, варто зазначити, що дії працівників поліції були обґрунтованими та законними, враховуючи те, що водій ОСОБА_1 рухався по смузі руху, яка передбачена для громадського транспорту в районі будинку АДРЕСА_1 , про що складено відповідну постанову серії ДП18 №839254 від 15 травня 2021 року(а.с.40)

Постанови винесені уповноваженими працівниками поліції на місці вчинення правопорушення у відповідності до ст. 258, 283 КУпАП. При винесенні постанови серії ДП18 №831829 від 15 травня 2021 року та серії ДП18 №831979 від 15 травня 2021 року працівниками поліції було встановлено відсутність відмітки на право керування «СЕ», відповідно до пункту 2.1. ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тому доводи позивача, щодо наявності досвіду водіння транспортними засобами категорії «С» судом відхилені.

Посилання позивача на ті обставини, що в його посвідченні водія категорія С відкрита 15.10.2014 року та він має навички керування транспортними засобами категорії С більше шести років, а отже може керувати відповідними транспортними засобами категорії СЕ без відповідної відмітки, суд оцінює критично, оскільки сам по собі факт наявності у водія відкритої категорії С та навичок керування такими транспортними засобами більше одного року надає водію лише право пройти перепідготовку за встановленими програмами, скласти в територіальному сервісносу центрі МВС практичного іспиту з навичок керування составом транспортних засобів та як наслідок отримати категорію СЕ. Будь яких доказів, які б підтверджували реалізацію позивачем такого права, перепідготовки та складання практичного іспиту з навичок керування составом транспортних засобів, позивачем на розгляд суду не подано.

Суд відхиляє доводи позивача про недотримання процедури розгляду справи, оскільки позивачем не надано доказів того, що постанови були винесені з грубим порушенням порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Щодо не проведення обов`язкового зважування транспортного засобу, на якому акцентував увагу позивач, варто зазначити, що відповідно до технічного опису бланка свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу закріпленого в Додатку 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року №844 на зворотному боці бланку в полі «F1» вказується повна маса транспортного засобу. До прийняття вказаної постанови КМУ Додатком 2 до постанови КМУ № 47 (у редакцїї Постанови Кабінету Міністрів від 28 березня 2012 року) було встановлено, що на зворотному бланку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у графі «F1» також вказувалась повна маса транспортного засобу. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність необхідності в зважуванні транспортного засобу з напівпричепом під керуванням позивача ОСОБА_1 для з`ясування всіх обставин по справі, а отже і відсутня необхідність щодо внесення цих даних до фабули постанови.

Крім того, під час судового розгляду даного позову позивач мав можливість у повній мірі скористатись правами, передбаченими як ст. 268 КУпАП, так і ст. 44, 47 КАС України, зокрема ознайомитись з доказами вчинення ним правопорушення і висловити свої заперечення.

Суд зауважує, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.

З огляду на викладене, суд вважає аргументи ОСОБА_1 щодо порушення працівниками поліції положень статті 61 Конституції України через повторне притягнення його до юридичної відповідальності одного виду за одне і теж правопорушення помилковими, оскільки на ОСОБА_1 уповноваженими особами (поліцейськими) було двічі накладено стягнення у виді штрафу за вчинення двох тотожних адміністративних правопорушень, кожний з яких є самостійним та закінченим адміністративним правопорушенням. Вказані адміністративні правопорушення різняться як за місцем скоєння так і за часом їх скоєння, а тому на думку суду посилання позивача на порушення співробітниками поліції статті 61 Конституції України є недоречними.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) зобов`язані з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності і ін.

Проаналізувавши в сукупності здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем 15 травня 2021 року правомірно винесено постанови про накладення на позивача адміністративних стягнень по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху

За таких підстав, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки дослідженням доказів підтвердився факт вчинення ним правопорушень і правомірність накладення стягнення, в той час як процесуальних порушень при розгляді справи суд не встановив, тому позов є необґрунтованим, а постанови серії ДП18 №831829 від 15 травня 2021 року та серії ДП18 №831979 від 15 травня 2021 року по справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є такими, що відповідають вимогам ст.283-284КУпАП і дії відповідача є правомірними.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.5, 9, 19, 72-77, 241-245, 286 КАС України, ст. ч.2.ст.126, 251, 276, 283, 284, 287-289 КУпАП України, ЗУ "Про національну поліцію", суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №831829 та ДП18№831979 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Повний текст рішення суду складено 09 вересня 2021 року.

Суддя Д.А.Кащук