Справа № 340/1909/21
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

08 вересня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/1909/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Кармазиної Т.М.

за участю секретаря Сириці І.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ;

представників:

позивача Любович М.Ю.,

відповідача-2 Іванини І.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до

Національної Академії Служби безпеки України (03022, м.Київ, вул.Михайла Максимовича, 22, ),

Служби безпеки України (01034, м.Київ, вул.Володимирівська, 33, )

про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення, просить:

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги за 19 повних років військової служби в розмірі 168465,69 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно в розмірі 32947,23 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо несвоєчасної виплати позивачу компенсації за невикористані дні основної відпустки в розмірі 43606,49 гривень;

- визнати протиправними дії Національної академії Служби безпеки України щодо невиплати позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- зобов`язати Національну академію Служби безпеки України здійснити виплату позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

- визнати незаконним та скасувати Наказ № 707-ос від 31.05.2019 Служби безпеки України про звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати Наказ № 396-ос від 13.06.2019 Національної академії Служби безпеки України про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу;

- зобов`язати Національну академію Служби безпеки України здійснити виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.06.2019 по 15.08.2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, на 10 червня 2021 призначено підготовче засідання (а.с.51-52). Крім того, даною ухвалою суду зобов`язано відповідачів надати докази, а також витребувано у Головного управління Служби безпеки України у м.Києві та Київській області належним чином завірену копію особової справи ОСОБА_1 .

Відповідачем-2 подано до суду відзив на позовну заяву та докази (а.с.60-63).

10.06.2021 підготовче судове засідання відкладено до 20.07.2021 за клопотанням представника позивача (а.с.67).

Відповідачем-1 подано до суду відзив на позовну заяву та докази (а.с.95-108).

Ухвалою суду від 20.07.2021 оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 08.09.2021 та витребувано додаткові докази (а.с.142-143).

Так, під час підготовчого провадження представником відповідача-2 заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. В обґрунтування клопотання посилається на те, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за пп.а п.61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 №1262, п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) з 13 червня 2019 року, відповідно до наказу СБУ від 31.05.2019 №707-ОС. Вказує, що про ймовірне порушення своїх прав позивач дізнався щонайменше 15.07.2019 (як зазначено самим позивачем з дати отримання розрахунків при звільненні), проте до суду з позовом про скасування наказів СБУ та НА СБУ звільнення з військової служби, виключення зі списків особового складу, стягнення належних йому сум заборгованості, позивач звернувся лише 19.04.2021, тобто більше ніж через 1,5 роки після звільнення. Тому, на думку представника відповідача-2, до позовних вимог ОСОБА_1 необхідно застосувати наслідки, передбачені ч.3 ст.123 КАС України.

У підготовчому судовому засіданні представником відповідача-2 підтримано вказане клопотання.

Позивачем подана заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду (а.с.48-50), в якій посилається на те, що відповідь на адвокатський запит, з якої він дізнався про наявність наказу про звільнення його з військової служби, датована 29.03.2021, отримана на початку квітня 2021. Таким чином, на його думку, позовна заява подана в межах місячного терміну з часу, коли він дізнався про порушення своїх прав. Водночас, просить поновити строк звернення до суду, оскільки він не знав про порушення його права. Вказує, що на теперішній час продовжує діяти контракт про проходження ним служби в СБУ. За словами керівництва, тимчасово направлений в резерв у зв`язку із службовою необхідністю та йому було обіцяно вирішити питання про призначення на іншу посаду протягом дії контракту. Зазначає, що він не був попереджений про звільнення та до часу отримання відповіді на адвокатський запит не було навіть відомо про наявність наказу про звільнення його з військової служби, не було повідомлено про те, що він не виконує військовий обов`язок, тому вважає, строк пропущено з поважних причин. Крім того, вважає, що у відповідності до ст.233 КЗпП України, строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

У підготовчому судовому засіданні позивачем та його представником підтримано вказану заяву. Також позивач наголошував, що з наказом про звільнення його не ознайомлювали, про існування такого наказу йому не було відомо, оскільки вважав, що він перебуває в резерві.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Наказом першого заступника Голови Служби безпеки України №707-ОС від 13.05.2019 підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби з дня виключення зі списків особового складу за пп.а п.61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 27.12.2007 №1262 (за станом здоров`я - непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час), п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.92).

Наказом т.в.о. ректора Національної академії Служби безпеки України №396-ос від 13.06.2019 позивача виключено зі списків особового складу з 13 червня 2019 року (а.с.81).

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Приписами частини другої статті 123 КАС України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду з даним позовом у встановлений законом строк. Матеріалами, поданими позивачем до суду разом із позовною заявою, підтверджено факт того, що позивач був звільнений з військової служби та був обізнаний з цим. Так, у військовому квитку серії НОМЕР_2 міститься запис «Наказом Служби безпеки України №707/ОС від 31 травня 2019 року звільнений в запас з правом носіння військової форми одягу». Тобто реквізити оскаржуваного наказу СБУ, на підставі якого позивача звільнено з військової служби, були відомі ОСОБА_1 та який відповідно міг вчасно звернутися до суду з даним позовом.

Крім того, у військовому квитку містяться відмітки про постановку на військовий облік, а саме з 20.06.2019 взято на облік ГУ СБУ у м.Києві та Київській області та 14.01.2020 знято з обліку, а з 16.01.2020 узято на облік Кропивницьким МВК Кіровоградської області (а.с.11-12)

При цьому, суд зауважує, що не вручення чи неознайомлення позивача під підпис з оскаржуваними наказами №707/ОС від 31.05.2019 та №396-ос від 13.06.2019, саме по собі не може свідчити про необізнаність позивача про припинення трудових відносини з роботодавцем.

Крім того, твердження позивача про не знання про звільнення спростовуються матеріалами справи, зокрема, наданими відповідачем-1 (а.с.82-83, 84-85, 86-87), а саме:

аркушем бесіди з позивачем від 23.04.2019, згідно якого проведена бесіда з приводу його звільнення з військової служби за станом здоров`я. До того ж, в даному аркуші міститься запис, що за проханням підполковника ОСОБА_1 , його особова справа буде надіслана до ГУ СБУ в місті Києві та Київській області для постановки на військовий облік. З даним аркушем ОСОБА_1 ознайомлений особисто під підпис 23.04.2019;

аркушем бесіди від 20.05.2019, згідно якого проведена бесіда з приводу його звільнення з військової служби за станом здоров`я. До того ж, в даному аркуші позивачу роз`яснено, що згідно з п.56 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями СБУ після звільнення буде виплачено грошову компенсацію за всі невикористані календарні дні щорічної основної відпустки, також виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно за поданим рапортом, роз`яснено положення Інструкції щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. Крім того, повідомлено, що відповідно до Інструкції від 10.12.2014 №808/ДСК, співробітник під час оголошення йому наказу про звільнення з військової служби зобов`язаний здати своє посвідчення прямому начальнику. Натомість видається тимчасова перепустка для проходу в службові приміщення та обхідний аркуш. З даним аркушем ОСОБА_1 ознайомлений особисто під підпис 20.05.2019;

поданням до звільнення з військової служби, з яким позивач також ознайомлений особисто під підпис 20.05.2019.

Так, у судовому засіданні позивач підтвердив, що підписував вказані документи, але про їх зміст йому не було відомо. Також, вказав, що службове посвідчення він здав, після 15.08.2019 грошове забезпечення не отримував, був дома «безробітній», чекав повідомлення про переведення його на іншу посаду.

Отже, вищевказані документи, а також пояснення самого позивача виключають необізнаність його із спірними наказами та виключають також фізичну неможливість позивача звернутись до суду з даним позовом у встановлений законом строк. При цьому звернувся до суду із пропуском місячного строку звернення, а саме 20.04.2021, тобто майже через 1 рік 9 місяців з моменту настання строку звернення до суду.

Що стосується позовних вимог про визнання протиправними дій щодо несвоєчасної виплати: одноразової грошової допомоги, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні основної відпустки, зобов`язання здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає.

Як зазначалося вище, відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою ХV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

Установлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Ухвалюючи таке рішення (постанова від 11 лютого 2021 року в справі №240/532/20), Верховний Суд одночасно відступив від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, викладеному в його постановах, а також погодився з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному в інших його постановах, зокрема, від 4 грудня 2019 року (справа №815/2681/17) і від 22 січня 2020 року (справа №620/1982/19).

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі №820/3313/17.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме розрахунково-платіжних відомостей за липень 2019, серпень 2019, позивачу 15.07.2019 виплачено грошове забезпечення при звільненні, грошова компенсація вартості за неотримане речове майно, грошова компенсація за невикористані дні відпустки; 15.08.2019 позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні. (а.с.73-76).

Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом у справі, що розглядається, розпочався 16 липня 2019 та 16 серпня 2019 року (наступний день за днем здійснення виплати, розрахунку при звільненні), а сплив зазначений строк, відповідно, 16 серпня 2019 та 16 вересня 2019. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 20 квітня 2021 року, то він пропустив місячний строк звернення до суду з позовом.

Таким чином, суд не погоджується з позицією позивача, що до даних правовідносин у відповідності до статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком строк, оскільки предметом спору у цій справі є, зокрема й стягнення середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні, а не стягнення з роботодавця на користь позивача заробітної плати через порушення законодавства про оплату праці. Тож норми частини 2 статті 233 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються.

Позивач дізнався про порушення своїх прав ще 15.07.2019 (щодо грошового забезпечення при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, грошової компенсації за невикористані дні відпустки) та 15.08.2019 (одноразової грошової допомоги при звільненні, про що він сам зазначає у позовній заяві, а до суду звернувся 20.04.2021 (через 1 рік 8 місяців), тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, установленого ч.5 ст.122 КАС України.

Таким чином, наведені обставини свідчать про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, а підстави поновлення строку звернення до суду, наведені позивачем в заяві, є неповажними.

При цьому, суд зазначає, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року по справі №340/1019/19, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 9901/601/19

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Так, спір у даній справі відноситься до справ щодо проходження публічної служби і відповідно до положень частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд вважає, що позивач мав можливість звернутися до суду з даним позовом у встановлений законом строк. Однак такий звернувся до суду із пропуском місячного строку звернення, а саме 20.04.2021.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Таким чином, позивач знаючи про оскаржувані рішення, звернувся до суду лише 20.04.2020 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Підстав та належних доказів неможливості звернення до суду у місячний строк з дня коли позивачу стало відомо, позивачем до суду не надано. Тому, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких інших обґрунтувань обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не доведено, суд дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду відповідно до вимог частини третьої статті 123 КАС України.

Відповідно до статті 17 Закон України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

У справі Устименко проти України (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

До того ж, в ухвалі щодо прийнятності від 30 серпня 2006 року (справа Каменівська проти України) Європейський суд з прав людини зазначав: …право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані....

Отже, вирішуючи питання щодо поважності таких причин пропущення строку звернення до суду, які встановлені ст.122 КАС України, слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами, а також дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

Таким чином, наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач мав можливість своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України.

Відповідно до п.8 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 КАС України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовна заява в частині визнання протиправними дій щодо несвоєчасної виплати: одноразової грошової допомоги, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні основної відпустки, зобов`язання здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання протиправними та скасування наказів, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.9, 14, 77, 79, 80, 173, 181, 243, 248, 256 КАС України суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Національної Академії Служби безпеки України, Служби безпеки України в частині визнання протиправними дій щодо несвоєчасної виплати: одноразової грошової допомоги, компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні основної відпустки, зобов`язання здійснити виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання протиправними та скасування наказів залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду у 15 - денний строк, встановлений ст.295 КАС України.

Повний текст ухвали складено 10.09.2021.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. Кармазина