Справа № 160/5664/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року Справа № 160/5664/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у розмірі 74 (сімдесят чотири) проценти відповідних сум грошового забезпечення - протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 79 (сімдесят дев`ять) процентів відповідних сум грошового забезпечення з 01 грудня 2008 року, з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі 79 (сімдесят дев`ять) процентів відповідних сум грошового забезпечення з 01 грудня 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.12.2008р. позивача було звільнено з органів внутрішніх справ України у відставку на підставі п.п. «б» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, затвердженого постановою КМУ від 29.07.1991 №114, а саме через хворобу. Позивачу було призначено пенсії за вислугу років, згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виходячи з вислуги років у пільговому нарахуванні 28 років, у розмірі 74% відповідних сум грошового забезпечення. Тобто, призначаючи пенсію позивачу відповідач не врахував підставу його звільнення, а саме п.п. «б» пункту 64 Положення, через хворобу. Вразі розрахунку розміру пенсії позивача за 28 років вислуги із застосуванням правильних даних про розмір його пенсії за 20 років вислуги, який для осіб звільнених з ОВС за станом здоров`я призначається у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, він становив би 55%+8 років*3%=79% відповідних сум грошового забезпечення. Позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку його пенсії за 28 років вислуги у розмірі 79 процентів відповідних сум грошового забезпечення, проте позивачем було отримано лист відповідача, яким відмовлено у перерахунку пенсії за 28 років вислуги у розмірі 79 процентів відповідних сум грошового забезпечення, з формулюванням, що його звільнено у запас, а не у відставку, у зв`язку відсутні підстави для підвищення пенсії на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
09.06.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Зокрема вказано, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідно до наказу ГУМВС України у Дніпропетровській області від 02.12.2008р. за №259 о/с позивач був звільнених зі служби згідно із п. «б» статті 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (у запас через хворобу). У зв`язку з тим, що позивача було звільнено у запас, а не у відставку, право на підвищення пенсії на 5% відсутнє.
29.06.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив та доповнення до відповіді на відзив, в яких зазначено, що у статті 13 Закону №2262, в редакції на час призначення пенсії позивачу, згідно до якої призначався розмір пенсії за вислугу років особам, які мають право на пенсію за Законом №2262, відсутнє визначення «звільнення у запас». Визначення «звільнення у запас» має місце в Положенні про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС від 29.07.1991 №114, і немає відношення до норми матеріального права щодо встановлення позивачу розміру пенсії за вислугу років, згідно із Законом №2262.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Згідно матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , він був звільнений з кадрів МВС України за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України у запас Збройних сил наказом №358 від 13.08.1991р.МВС України. Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області №259 о/с від 02.12.2008р. підполковник міліції ОСОБА_1 звільнений з 30.11.2008р.
17.12.2008р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
02.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про встановлення правильного розміру пенсії, в якій зазначено, що 01.12.2008 року заявнику було призначено пенсію за 28 років вислуги у пільговому нарахуванні. При обчисленні пенсії за 28 років вислуги, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначило пенсію за 20 років вислуги у розмірі 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення, тобто без урахування підстав звільнення з органів внутрішніх справ у відставку за станом здоров`я. Вказано, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зобов`язано здійснити коригування обчислення пенсії з урахуванням підстави звільнення його у відставку з ОВС за станом здоров`я, встановивши розмір пенсії 79 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
Листом від 04.03.2021 року №6583-3275/М-01/8-0400/21 Відділ розгляду звернень Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Про надання відповіді», розглянув заяву ОСОБА_1 від 02.02.2021 року, та повідомив, що у зв`язку з тим, що заявника було звільнено у запас, а не у відставку, право на підвищення пенсії на 5% відсутнє. ОСОБА_1 було обчислено пенсію за 28 років вислуги у розмірі 74% від грошового забезпечення, яке береться для обчислення пенсії.
Не погоджуючись з даною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-XII(далі Закон №2262-ХII).
На час призначення пенсії позивачу умови призначення пенсій за вислугу років були встановлені статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, у відповідній редакції, а розміри пенсій за вислугу років - статтею 13 вказаного Закону.
Згідно із пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (в редакції, чинній станом на момент призначення пенсії позивачу, далі - Закон №2262-XII), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.
У пункті «а» частини першої статті 13 Закону №2262-XII визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Зміст наведених норм свідчить на користь висновку, що підстави звільнення осіб зі служби в органах внутрішніх справ впливають на розмір їх пенсій.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначені Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).
Згідно із пунктом 7 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу залежно від присвоєних їм спеціальних звань перебувають на службі в органах внутрішніх справ до такого віку:
особи середнього і старшого начальницького складу, за винятком полковників міліції та полковників внутрішньої служби - 45 років;
полковники міліції та полковники внутрішньої служби - 50 років;
генерал-майори міліції, генерал-майори внутрішньої служби, генерал-лейтенанти міліції та генерал-лейтенанти внутрішньої служби - 55 років;
генерал-полковники внутрішньої служби - 60 років.
Отже, граничний вік перебування на службі для підполковника встановлено 45 років.
Згідно матеріалів справи, спеціальне або військове звання позивача підполковник міліції.
Згідно із п.8 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, які досягли встановленого для них пунктом 7 цього Положення віку, підлягають звільненню в запас з постановкою на військовий облік або у відставку.
Поряд із наведеним, абз.5 п.8 Положення закріплено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: зокрема, за станом здоров`я - відповідно до висновків військово-лікарської комісії.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №796 від 14.11.2008 року Військово-лікарської комісії УМВС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 (1965 р.н.) непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.
Пунктом 62 Положення визначено, що звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:
а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).
Відповідно до п.п. «б» п. 64 Положення, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії.
Згідно розрахунку вислуги років підполковника міліції ОСОБА_1 начальника Центрально-Міського районного відділу Криворізького управління ГУМВС України Дніпропетровській області реєстраційний номер НОМЕР_1 , в графі дані про звільнення зазначено: звільнений з кадрів МВС України за п.64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України у запас Збройних сил наказом №358 від 13.08.1991р.МВС України. Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області №259 о/с від 02.12.2008р. підполковник міліції ОСОБА_1 звільнений з 30.11.2008р.
З урахуванням наведених правових норм та встановлених обставин у справі, суд зазначає, що особі, яка звільнена в запас через хворобу, в силу положень пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років має призначатись у розмірі 50 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення, тоді як особі, звільненій у відставку через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Статтею 28 Закону № 2232-XII визначено розряди запасу та граничний вік перебування військовозобов`язаних у запасі.
Так, відповідно до частини першої вказаної статті Закону № 2232-XII запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов`язаних.
Військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд - до 50 років (частина друга статті 28 Закону № 2232-XII).
Згідно із частиною четвертою статті 28 Закону № 2232-XII граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Аналіз положень статті 28 Закону № 2232-XII свідчить про те, що запас військовозобов`язаних поділяється на два розряди: перший та другий. Існує тільки один критерій поділу на розряди - за віком. Тобто, якщо особа, перебуває на військовому обліку у запасі та має звання рядового, сержантського, або старшинського складу, то першого розряду вона буде до досягнення нею 35-ти річного віку, коли їй виповниться 35, вона автоматично відноситься до другого розряду. Після досягнення граничного віку перебування в запасі, а для рядового, сержантського і старшинського складу, це 50 років, вона вже є не в запасі, а відноситься до військовослужбовців у відставці.
З наведеного вбачається, що станом на дату звільнення зі служби, позивач, маючи вік 43 роки та військове звання підполковник, яке належить з огляду на вік, до запасу другого розряду, не мав законних підстав бути звільненим зі служби в ОВС у відставку, оскільки, на той час, не досяг 50 років - граничного віку, встановленого статтею 28 Закону № 2232-XII для другого розряду запасу військовозобов`язаних, які мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 звільнений зі служби не у відставку, а у запас, то, відповідно до наведених норм, пенсія позивачу призначена у належному розмірі та не підлягає збільшенню до 79 % грошового забезпечення з підстав вказаних позивачем.
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.11.2018 (справа № 705/6221/15-а).
Крім того, суд зазначає, що за приписами п.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 N 3-1 уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Згідно із п. 14 Порядку № 3-1 орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Відповідно до п. 17 Порядку № 3-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії або про відмову в призначенні, переведенні з одного виду пенсії на інший та відновленні раніше призначеної пенсії.
Отже, до повноважень відповідача, на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії (2008 рік), віднесено: оформлення всіх необхідних документів і подання про призначення пенсії, ознайомлення з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направлення до органу, що призначає пенсії.
Судом встановлено, що всі перелічені функції відповідачем було виконано.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 1 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене вище, з урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст.139, 241-246, 250, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко