Справа № 200/8275/21
Суддя: Толстолуцька М.М.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 р. Справа№200/8275/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцька М.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 67 від 26 березня 2021 року, щодо перерахунку позивачу ОСОБА_1 , довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 3.11-14/138/2020 від 3 березня 2020 року, що була надана Донецькім апеляційний судом в розмірі 90 відсотків;

- зобов`язати Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, позивачу ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 3 березня 2020 року № 3.11-14/138/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 06.05.1974 року по 12.05.1976 року, навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1976 року по 01.07.1980 року, трудовий стаж в органах прокуратури з 04.08.1980 року по 20.05.1985 року;

- зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити відповідний перерахунок протягом місячного строку після набрання чинності рішенням суду;

- зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області у встановлений судом місячний строк подати звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про заміну відповідача задоволено; замінено відповідача у справі № 200/8275/21 Бахмутсько-Лиманського об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 серпня 2021 року заяву Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до положень статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Щодо позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що наказом відділу Донецького виконкому №231 від 20 травня 1985 року ОСОБА_1 було обрано народним суддею Пролетарського райнарсуда м. Донецька. 07 вересня 1998 року позивача було переведено на посаду судді Донецького обласного суду на підставі Указу Президента України №847/98 від 05 серпня 1998 року. Указом президента України №642 від 20 серпня 2001 року було утворено Апеляційний суд Донецької області. Рішенням Вищої ради юстиції №3187/0/15-16 від 08 грудня 2016 року позивача було звільнено з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови апеляційного суду Донецької області №413к від 13 грудня 2016 року у зв`язку з поданням заяви про відставку позивача було відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області. Зазначив, що після звільнення у відставку позивач перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує щомісячне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% від суддівської винагороди працюючого судді відповідного рівня. До 18 лютого 2020 року розмір суддівської винагороди, який брався до уваги при обрахунку довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, визначався згідно положень ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням Рішення Конституційного суду України №1-7/2018(4062/15) від 4 грудня 2018 року. та абз. 2 п.3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» - від особового окладу судді, що становив 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із застосуванням коефіцієнту 1,1 для суддів апеляційного суду, та доплатою за вислугу років у розмірі 60% від посадового окладу. 10 березня 2020 року позивач звернувся до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про перерахунок розміру довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки №3.11-14/138/2020 від 3 березня 2020 року. Рішенням №17 від 13 березня 2020 року позивачу було відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді. рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаноо управлінні Пенсійного фонду України Донецької області №17 від 13 березня 2020 року «Про відмову в перерахунку пенсії», зобов`язано Бахмутсько - Лиманське об`єднане Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі та порядку, визначеному ст.ст. 135, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII та на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року № 3.11-14/138/2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року. Відповідно до рішення про перерахунок пенсії №67 від 26 березня 2021 року позивачу, на виконання рішення суду перераховано довічне грошове утримання в розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно із довідкою Донецького апеляційного суду №3.11-14/138/2020 від 3 березня 2020 року. Не погоджуючись з такими діями позивач звернувся до суду з даним позовом до суду.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зазначив, що відповідно до ст. 137 Закону №1402- VIII стаж роботи судді ОСОБА_1 становить 31 рік 06 місяців 25 днів. Стаж роботи, який не визначено даною статтею, не зараховується до стажу роботи на посаді судді. Управлінням виконано рішення суду проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Донецького апеляційного суду №3.11-14/138/2020 від 03 березня 2020 року у розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. При розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання враховується тільки стаж на посаді судді.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України ( НОМЕР_2 ).

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Бахмутсько - Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області як отримувач довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 від 21.08.1973, позивач зокрема у період з 06.05.1974 по 12.05.1976 проходив службу в Лавах Радянської армії, з 01.09.1976 по 01.07.1980 навчався в Харківському юридичному інституті ім. Є.Ф. Дзержинського, з 04.08.1980 по 06.08.1981 працював стажером прокуратури Пролетарського району м. Донецька, з 06.08.1981 по 19.12.1984 працював помічником прокурора Пролетарського району м. Донецька, з 19.12.1984 по 20.05.1985 працював старшим помічником прокурора Пролетарського району м. Донецька, 20.05.1985 обраний народним суддею Пролетарського райнарсуда м. Донецька.

Позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 14.12.2016 у розмірі 90 % від суддівської винагороди з розрахунку 31 років 6 місяців 29 днів стажу роботи на посаді судді, що підтверджується протоколом від 19.01.2017.

Згідно із розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у відставці стаж ОСОБА_1 складає: служба в рядах Радянської армії з 06.05.1974 по 12.05.1976 (2 роки 00 місяців 07 днів); студент юридичного інституту ? частина з 01.07.1976 по 01.07.1980 (01 рік 11 місяців 00 днів); стажист, помічник прокурора, старший помічник прокурора Пролетарського району м. Донецька з 04.08.1980 по 20.05.1985 (04 роки 09 місяців 17 днів); суддя, заступник голови Пролетарського районного суду м. Донецька з 20.05.1985 по 07.09.1998 (13 років 03 місяці 17 днів); суддя Донецького обласного суду з 07.098.1998 по 19.08.2001 (02 роки 11 місяців 12 днів); суддя апеляційного суду Донецької області з 20.08.2001 по 30.12.2016 (15 років 03 місяці 24 дні); усього стаж роботи станом на 13.12.2016 становить 40 років 03 місяці 17 днів).

Відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 3.11-14/138/2020 від 03 березня 2020 року, що була надана Донецьким апеляційним судом суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 208098,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до Бахмутсько Лиманського об`єднаного управління пенсійного фонду України (, м. Бахмут, вул. Миру, 35, 84500) про визнання неправомірним рішення, зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного Пенсійного фонду України в Донецькій області № 17 від 13 березня 2020 року про відмову у перерахунку ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення Щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 3.11-14/138/2020 від 03 березня 2020 року, що надана Донецьким апеляційним судом. Зобов`язано Бахмутсько - Лиманське об`єднане Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі та порядку, визначеному ст.ст. 135, 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII та на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 03 березня 2020 року № 3.11-14/138/2020 року, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман Донецької області № 67 від 26.03.2021 позивачу здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці. Разом з тим, відповідач визначив розмір щомісячного довічного грошового утримання на рівні 72 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 не зараховано до стажу на посаді судді період проходження військової служби з 06.05.1976 по 11.05.1976 (2 роки 6 місяців), період навчання в юридичному вузі з 01.09.1976 по 25.06.1980 (3 роки 9 місяців 25 днів), період роботи в органах прокуратури з 04.08.1980 по 20.05.1985 (4 роки 9 місяців 17 днів).

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Спірним у цій справі є визначення відповідачем для позивача розміру відсотку суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72% та не зарахування відповідачем календарного періоду проходження строкової військової служби, навчання позивача у вищому юридичному навчальному закладі, та стажу в органах прокуратури.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону №1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).

Згідно з частиною третьою статті 142 Закону №1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Так у підпункті 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII зазначено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. При цьому пункт 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, який передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), виключений з 01 січня 2020 року на підставі підпункту 16 пункту 1 розділу І Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-IX "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування».

Відповідно до пункту 25 розділу ХІІ розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак Конституційний Суд України рішенням від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 пункт 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.

В рішенні Верховного Суду від 16.06.2020 року у зразковій справі №620/1116/20, яке набрало законної сили 07.07.2020 року, зроблено правовий висновок про те, що зміна з 01.01.2020 року розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII з 19.02.2020 року, тобто з наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.08.2020 року у справі №2-р/2020.

Право позивача на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року у зв`язку із зміною з 01.01.2020 року суддівської винагороди працюючого судді є безспірним, оскільки встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.12.2020 в справі №200/11245/20-а, яке набрало законної сили 03.03.2021.

На виконання вказаного рішення суду управлінням прийнято рішення від 26.03.2021 №67 про перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та встановлено його розмір 72 відсотки.

Відповідач вказує, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 72 відсотки встановлено із урахуванням стажу роботи позивача та у відповідності до частини третьої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Разом з тим, як слідує із протоколу про призначення пенсії стаж роботи позивача на посаді судді становить 31 рік 6 місяців 29 днів.

Судом, відповідно до розрахунку стажу ОСОБА_1 встановлено, що управлінням не зараховано до стажу на посаді судді період проходження військової служби з 06.05.1976 по 11.05.1976 (2 роки 6 місяців), період навчання в юридичному вузі з 01.09.1976 по 25.06.1980 (3 роки 9 місяців 25 днів), період роботи в органах прокуратури з 04.08.1980 по 20.05.1985 (4 роки 9 місяців 17 днів).

Щодо позовним вимог про зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 06.05.1974 року по 12.05.1976 року, навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1976 року по 01.07.1980 року, трудовий стаж в органах прокуратури з 04.08.1980 року по 20.05.1985 року суд зазначає наступне.

Так з трудової книжки ОСОБА_1 , копія якої наявна в матеріалах справи вбачається, що позивач з 06.05.1974 по 12.05.1976 проходив службу в лавах Радянської армії, з 01.09.1976 по 01.07.1980 навчався в Харківському юридичному інституті ім. Є.Ф. Дзержинського, з 04.08.1980 по 06.08.1981 працював стажером прокуратури Пролетарського району м. Донецька, з 06.08.1981 по 19.12.1984 працював помічником прокурора Пролетарського району м. Донецька.

Суд зазначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (ч. 4 ст. 43 Закону №2862-XII).

Відповідно до вимог ч. 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що не зарахування органом ПФУ до відповідного стажу роботи позивача на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, стажиста прокуратури, старшого слідчого прокуратури і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є протиправними.

Аналогічна правова позиція щодо обрахування стажу роботи судді у відставці висловлена Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №127/20301/17, від 06.03.2018 у справі №308/6953/17 та від 22.03.2018 у справі №520/5412/17, від 16.05.2018 у справі №800/367/17, від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 26.03.2019 у справі №720/454/17, від 30.05.2019 у справі №592/2569/17.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , копія якої наявна в матеріалах справи вбачається, що позивач з 06.05.1974 по 12.05.1976 проходив службу в Лавах Радянської армії. Зазначені обставини не спростовуються сторонами.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку що відповідач не правомірно не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, наступні періоди: проходження військової служби з 06.05.1976 по 11.05.1976 (2 роки 6 місяців), період роботи в органах прокуратури з 04.08.1980 по 20.05.1985 (4 роки 9 місяців 17 днів).

На час виходу позивача у відставку правовідносини з приводу відставки регулювалися Законом №1402-VIII.

За змістом частини третьої статті 142, пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII на розмір щомісячного довічного грошового утримання впливає стаж роботи на посаді судді, оскільки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 3акону №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього CPCP та республік, що входили до його складу.

Позивач 20 травня 1985 року обраний народним суддею Пролетарського районного народного суду.

Законом України від 21 грудня 2016 року №1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (набрав чинності 05 січня 2017 року) пункт 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)». При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом №1402-VIII не встановлено.

Позивач призначений (обраний) на посаду судді за нормами Закону України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ), який набрав чинності 10.02.1993 року і втратив чинність 01.01.2012 року згідно із Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (Закон №2453-VI).

Частина перша статті 135 Закону №2453-VI аналогічна за змістом статті 137 3акону №1402-VIII. У свою чергу, пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 07.07.2020 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, чинній до 28.03.2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом №2862-ХІІ. Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20.03.2008 року, далі - Указ №584/95), чинної після набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом №2862-ХІІ; втратила чинність 01.01.2012 року, далі - Постанова №865), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів.

Половина строку навчання позивача ОСОБА_1 з 01.09.1976 року по 01.07.1980 року навчався в Харківському юридичному інституті ім. Є.Ф. Дзержинського (3 роки 9 місяців 25 днів) становить 1 рік 11 місяців.

Суд з урахуванням встановлених обставин та аналізу норм законодавства, що врегульовує визначення стажу судді, який дає право на відставку, дійшов висновку, що підлягає зарахуванню до стажу позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, оскільки виконується умова його роботи на посаді судді не менше як 10 років (на момент втрати чинності як Указом №584/95, так і Постановою №865).

При цьому суд зазначає, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. Дозволяється виключно шляхом прийняття закону змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат.

Таким чином, враховуючи зазначене суд дійшов висновку про необхідність зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 06.05.1974 року по 12.05.1976 року, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського 1 рік 11 місяців, трудовий стаж в органах прокуратури з 04.08.1980 року по 20.05.1985 року.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 67 від 26 березня 2021 року, щодо перерахунку позивачу ОСОБА_1 , довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 3.11-14/138/2020 від 3 березня 2020 року, що була надана Донецьким апеляційний судом в розмірі 90 відсотків.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Конституційний Суд України в рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора) висловив правову позицію, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації з прав людини 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок, з урахуванням раніше виплачених сум, позивачу ОСОБА_1 , щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 3 березня 2020 року № 3.11-14/138/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 06.05.1974 року по 12.05.1976 року, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 11 місяців, період роботи в органах прокуратури з 04.08.1980 року по 20.05.1985 року.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок протягом місячного строку після набрання чинності рішення суду, суд зазначає наступне.

Як встановлено вимогами ст. 129 (1) Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання тощо.

Частиною 2 ст. 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Таким чином, суд зауважує, що обов`язок здійснити відповідний перерахунок виникне після набуття даним рішенням законної сили та не потребує задоволенню як позовна вимога.

Відповідно суд вважає, що задовольняючи позовні вимоги шляхом зобов`язання перерахувати та виплатити щомісячного грошового утримання судді, права позивача є захищеними та відновленими належним чином.

Щодо вимоги позивача подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Вказаною статтею Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право, а не обов`язок суду зобов`язувати подати суб`єкта владних повноважень звіт про виконання судового рішення, тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд не вбачає.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України суду повноважень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 908,00 грн судового збору, які в силу вимог частини першої статті 139 КАС України підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутсько - Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 67 від 26 березня 2021 року, щодо перерахунку позивачу ОСОБА_1 , довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 3.11-14/138/2020 від 3 березня 2020 року, що була надана Донецькім апеляційний судом в розмірі 90 відсотків.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідки Донецького апеляційного суду від 3 березня 2020 року № 3.11-14/138/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши до його стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 06.05.1974 року по 12.05.1976 року, період роботи в органах прокуратури з 04.08.1980 року по 20.05.1985 року, половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського - 1 рік 11 місяців.

В іншій частині позовний вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 08 вересня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя М.М. Толстолуцька