Справа № 320/6869/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2021 року № 320/6869/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області та Головного управління МВС України в Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області та Головного управління МВС України в Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06 квітня 2020 року про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження служби в органах МВС України (довідка МСЕК від 20.02.2018 АВ №0770730) відповідно до Закону України від 20.12.1990 №565-VII "Про міліцію", постанови Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015 "Про затвердження порядку та умов призначення виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності, або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 54950,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що під час проходження служби в органах МВС він виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, внаслідок чого отримав захворювання, яке у подальшому призвело до встановлення 23.04.1999 інвалідності ІІ групи (23.04.1999 70% втрати працездатності; 24.01.2005 80% втрати працездатності) та виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі чотирьохрічного грошового забезпечення. Позивач стверджує, що така допомога йому виплачена не була та про її стягнення він до суду не звертався. Натомість, 20.02.2018 йому було встановлено І групу інвалідності зі 100% ступенем втрати працездатності.

Позивач повідомив, що за результатом розгляду його звернення до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності І групи, відповідачем було відмовлено у задоволенні заяви з посиланням на встановлення І групи інвалідності після спливу більше 2 років з моменту первинного встановлення інвалідності ІІ групи.

Позивач не погоджується з такою позицією відповідача та вважає її протиправною, оскільки пунктом 14 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 р. № 850 (далі Порядок №850), визначено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги, до яких спірна ситуація не відноситься.

Позивач вважає, що пункт 4 Порядку №850, на який посилається відповідач, не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а тільки встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності з втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. При цьому позивач стверджує, що Законом України «Про міліцію» не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку №850.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що відмова у призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги заснована на пункті 4 Порядку №850, у якому вказано, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідач зазначає, що оскільки з дати первинного встановлення інвалідності (ІІ група) до дати повторного огляду, за результатом якого встановлено інвалідність вищої групи (І група), пройшло більше 2 років, підстави для призначення та виплати позивачеві допомоги відсутні.

Також відповідачем заявлено клопотання про залучення до участі у справі Міністерства внутрішніх справ України в якості співвідповідача, яке не підлягає задоволенню, оскільки у межах цієї справи оскаржуються саме дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області та вимоги до МВС України не заявлені.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З урахуванням викладеного, враховуючи відсутність клопотання сторін про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, брав участь у заходах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та за наказом Головного управління МВС України у Київській області від 11.10.1999 №128о/с звільнений через хворобу з посади старшого дільничного інспектора міліції Білоцерківського районного відділу, з 19.10.1999.

Піл час огляду 23.04.1999 обласною спеціалізованою медико-соціальною експертною комісією позивачеві було встановлено з 28.01.1999 інвалідність ІІ групи. Причина інвалідності «пов`язана з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС». Позивачеві визначено ступень втрати професійної працездатності на рівні 70%. Даний факт підтверджується довідкою серії КИО-І №101601.

24.01.2005 ступень втрати професійної працездатності позивача був підвищений до 80%, про що свідчить довідка серії КИО-І №232953.

20.02.2018 при повторному огляді позивачеві було встановлено І групу інвалідності зі 100% втрати працездатності, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії АВ №0770730.

За результатом розгляду звернення позивача про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Київській області листом від 04.05.2020 №29/Б-300; 29/Б-320 відмовила позивачеві у задоволенні його заяви.

Відмова мотивована посиланням на пункт 4 Порядку №850, згідно з яким якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Відповідач вважає, що оскільки з дати первинного огляду МСЕК до моменту повторного огляду пройшло більше двох років позивач позбавлений права на отримання одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першої статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону Україну «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

02.07.2015 прийнято Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII), згідно з пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень якого право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

На виконання пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 13.02.2015 № 208-VIII "Про внесення змін до статті 23 Закону України "Про міліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок № 850, що набрав чинності з 31.10.2015.

Пунктом 1 Порядку № 850 встановлено, що даний порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому, розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності (250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи).

Разом з цим, відповідно до п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Суд зазначає, що Верховний Суд розглядав справу № 711/1837/18 з подібними правовідносинами, прийнявши постанову від 22.10.2020.

У вказаній справі Верховний Суд дійшов таких висновків щодо застосування положень ст.23 Закону № 565-XII та п.4 Порядку № 850 у подібних правовідносинах:

- із втратою чинності з 07.11.2015 Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;

- Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон № 580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;

- положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;

- передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;

- зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.

У зазначеній справі Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, за наслідками якого встановлено вищу групу інвалідності минуло понад два роки, то позивач немає права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Такий самий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13.08.2021 у справі №707/1951/17, від 15.07.2021 у справі № 120/1222/19-а та багатьох інших.

Суд при розгляді цієї справи вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене та те, що позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності 23.04.1999, а у подальшому 20.02.2018 встановлено І групу інвалідності, суд зазначає, що між первинним оглядом та встановленням І групи інвалідності минуло понад два роки, а тому позивач немає права на отримання одноразової грошової допомоги.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Дудін С.О.