Справа № 554/6393/21
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 08.09.2021 Справа № 554/6393/21
ОКТЯБРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ПОЛТАВИ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 вересня 2021 року м. Полтава Справа № 554/6393/21

Октябрський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Савченка А. Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Симоненка Віталія Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Полтавській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в :

08 липня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до інспектора роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Симоненка Віталія Анатолійовича (далі - відповідач 1, інспектор роти № 3 БУПП в Полтавській області старший лейтенант поліції Симоненко В. А.), Управління патрульної поліції в Полтавській області (далі - відповідач 2, УПП в Полтавській області), у якому просив визнати протиправними дії відповідача 1 та скасувати постанову серії БАА № 129568 від 29 червня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Історія справи

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 липня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 23 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 554/6393/21, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 29 червня 2021 року відповідачем 1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 129568, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Стверджував, що в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу його вини, підстав для її складання у відповідача 1 не було. Оскаржувана постанова не містить жодного доказу на підтвердження того, що позивач порушив швидкісний режим в межах населеного пункту, не містить інформації стосовно розміщення дорожнього знаку "5.45" (населений пункт) та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної у постанові автодороги. В ній також не міститься жодної інформації стосовно розміщення на відповідному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70", що інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Крім того, вказував, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення йому не було надано можливості ознайомитися з фотознімками, на які наявні посилання в оскаржуваній постанові та надати відповідні пояснення. Вважав такі дії відповідача 1 протиправними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, оскільки винесена останнім необґрунтовано, за відсутністю належних та допустимих доказів вчинення інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення.

17 серпня 2021 року до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало виявлення 29 червня 2021 року відповідачем 1 під час несення служби на 345 км автодороги Київ - Харків - Довжанський М03, за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, серійний № ТС000776, порушення водієм транспортного засобу Volkswagen Golf, д. н. з. НОМЕР_1 , п. 12.4. Правил дорожнього руху України, який рухався зі швидкістю 73 км/год, перевищуючи встановлене обмеження швидкості руху на 23 км/год, що підтверджуються фото, яке відзняте за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 та на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, швидкість, з якою він рухався, максимально допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення. На переконання відповідача 1, це фото містить інформацію щодо предмета доказування, на ньому чітко зафіксовано факт порушення водієм автомобіля Volkswagen Golf, д. н. з. НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 73 км/год ПДР України. Стверджував, що даний доказ є достовірним, за допомогою нього можна встановити дійсні обставини справи, а саме наявність порушення ПДР з боку водія автомобіля. Цей доказ був досліджений безпосередньо під час розгляду справи інспектором патрульної поліції, а відтак покладений в основу під час прийняття оскаржуваної постанови. До того ж, наголошував, що відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/21172, виданого ДП "Укрметртестстандарт" від 13 січня 2021 року та чинного до 09 листопада 2021 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20, серійний № ТС000776, є придатним до застосування. Також вказував, що доводи позивача про порушення відповідачем 1 процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення є безпідставними, оскільки долученим до матеріалів справи відеозаписом з нагрудного відеореєстратора зафіксовано, що відповідач 1, підійшовши до автомобіля під керуванням позивача, належним чином представився та повідомив про суть вчиненого правопорушення, після чого роз`яснив водієві його права, передбачені ст. 63 Конституції, ст. 268 КУпАП, порядок оскарження та порядок сплати штрафу. Жодних обмежень в користуванні правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи не було, будь-яких клопотань, у тому числі і про ознайомлення з доказами, від водія не надходило.

Відповідач 2 правом на подання відзиву на позов не скористався.

За змістом ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Згідно з ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

29 червня 2021 року інспектором роти № 3 БУПП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції Симоненком В. А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА № 129568 (далі - Постанова), відповідно до якої, 29 червня 2021 року, о 08 год 29 хв, ОСОБА_1 , на 345 км автодороги Київ - Харків - Довжанський М03, керуючи транспортним засобомVolkswagen Golf, д. н. з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 73 км/год, перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 23 км/год, чим порушив п. 12.4. ПДР України (а. с. 6).

Цією ж постановою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також застосовано до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Вважаючи такі дії відповідача 1 протиправними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.10. ПДР, зокрема, населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 ("Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах), 5.46 ("Кінець населеного пункту". Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах), 5.47 ("Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах), 5.48 ("Кінець населеного пункту". Кінець населеного пункту, позначеного знаком 5.47).

Згідно з п. 12.4. ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ст. 251 КУпАП, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, зокрема, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців 1 та 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Висновки щодо правозастосування

З аналізу наведених положень чинного законодавства вбачається, що висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

При прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення останнє повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач на 345 км автодороги Київ - Харків - Довжанський М03, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, д. н. з. НОМЕР_1 , порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4. ПДР України на 23 км/год.

У відзиві на адміністративний позов, відповідач 1 вказував, що відповідно до п. 12.4. ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год. Також посилався на дорожні знаки "5.45" (Населений пункт. Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах) та "5.70" (Фото, відео фіксування порушень ПДР. Інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів). Стверджував, що долучений до Постанови у якості доказу фотознімок, відзнятий за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000776) підтверджує порушення позивачем швидкісного режиму саме у населеному пункті у межах зони дії дорожнього знаку 5.45 "Населений пункт".

При цьому, в оскаржуваній постанові відповідачем 1 жодним чином не було вказано місцезнаходження дорожнього знаку "5.45" (Населений пункт. Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах), що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення та у ній не міститься інформація стосовно розміщення на відповідному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70" (Фото, відео фіксування порушень ПДР. Інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів).

У Постанові відповідач 1 покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача, а саме - здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000776).

Дослідивши долучені відповідачем 1 фотознімок та відеофіксацію за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний № ТС000776), суд встановив, що вказані фотознімок та відеофіксація так само не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку "5.45" "Населений пункт" та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги. В них також не міститься жодної інформації стосовно розміщення на відповідному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70", що інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Суд зауважує, що зазначення у Постанові зони дії дорожнього знаку "5.45" (Населений пункт. Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах) в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовим для вирішення питання щодо порушення позивачем швидкісного режиму руху транспортного засобу, визначеного п. 12.4 ПДР України.

А отже, за відсутності посилання відповідача 1 в оскаржуваній постанові на докази щодо зони дії дорожніх знаків "5.45" (Населений пункт) в кілометровій відмітці 345 км автодороги Київ - Харків - Довжанський М03, суд дійшов висновку про те, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості на 23 км/год.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що відповідач 1 здійснював контроль швидкості руху в межах дії дорожнього знаку "5.70" ПДР України.

Відтак, відповідач 1 не виконав вимоги щодо посилання у Постанові на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Стосовно ж наданої відеофіксації з бодікамери ВІ 0122 стосовно порядку розгляду справи про порушення ПДР, то суд вказаній відеофіксації не надає правової оцінки, як доказу, оскільки проведена відеозйомка не підтверджує обставин щодо зони дії дорожніх знаків "5.45" та "5.70" в кілометровій відмітці вказаної автодороги.

Також, наданий з боку відповідача 1 відеозапис з бодікамери ВІ 0122 не свідчить, в якому саме місці автодороги розташовувалося місце зупинки автомобіля під керуванням позивача.До того ж, з наданого відповідачем 1 відеозапису не зрозуміло, де було зупинено позивача в населеному пункті чи за його межами, та в якому саме населеному пункті.

Суд вважає неприйнятними посилання відповідача 1 на лист Служби автомобільних доріг у Полтавській області від 17 серпня 2021 року № 08-02/1813, як на підтвердження місця вчинення правопорушення та розміщення на ньому дорожніх знаків дорожніх знаків "5.45" та "5.70", з огляду на таке.

З вказаного листа слідує, що дорожні знаки "5.45" та "5.70" на ділянці автомобільної дороги М-03 Київ - Харків - Довжанський, що позначають населений пункт Копили встановлені на км 345+310 (праворуч) та на км 346+609 (ліворуч); враховуючи пропозиції, зазначені у листі УПП в Полтавській області від 11 лютого 2021 року № 2220/41/26/02-2021, дорожні знаки "5.70" з табличками 7.2.1 "Зона дії" (1,3 км) були встановлені на км 345+280 (праворуч) та км 346+659 (ліворуч) у лютому поточного року. Таким чином, дорожні знаки "5.45" та "5.70" розміщені на автодорозі М03 на 345 кілометрі + 280 метрів (праворуч) та на 346 кілометрі + 659 метрів (ліворуч). Однак, в оскаржуваній постанові відповідачем 1 місцем скоєння адміністративного правопорушення визначено "345 км АД Київ - Харків - Довжанський М03", що не відповідає зоні дії дорожніх знаків "5.45" та "5.70".

Окрім того, суд враховує, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З урахуванням вищезазначеної правової норми, суд дійшов висновку про те, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим.

Дослідивши наданий відповідачем 1 до відзиву на позовну заяву відеозапис, суд встановив, що на рухомий автомобіль "Volkswagen", д. н. з. НОМЕР_1 , наведено ціль та протягом однієї секунди здійснювався замір швидкості. В цей момент видно значне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCam LTI 20/20 з руки (рук). Така вібрація приладу TruCam, може дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку від 13 січня 2021 року № 22-01/21172, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Відповідачем 1 не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача. Утримання такого приладу поліцейським у руці, з урахуванням вірогідної похибки, ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля.

Враховуючи положення ст. 40 Закону № 580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку, визначеному цією нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону № 580-VIII.

Суд зазначає, що чинним законодавством не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону № 580-VIII, а надані відповідачем 1 листи Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04 жовтня 2018 року № 04/03/03-3878 та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 22 лютого 2019 року № 3423-07/8165-03 про надання інформації з питань метрології та технічного регулювання не є нормативно-правовими актами, які змінюють чи припиняють порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху. Такі листи носять виключно роз`яснювальний характер.

Суд також бере до уваги те, що згідно з ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

А отже, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак "5.70"), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII.

Натомість, Постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку "5.70" лише за наявності якого можливе монтування та/або розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Крім того, оскаржувана постанова не містить відомостей про відеозапис, фото та інші письмові докази, якими зафіксовано факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, як то передбачено п. 3 ч. 3 ст. 283 КУпАП. У Постанові вказано, що швидкість вимірювалась за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000776), однак, у графі 7 Постанови зазначено, що до постанови додаються лише фото порушника, бодікамера ВІ 0122.

При цьому, у Постанові відсутнє посилання на наданий відповідачем 1 відеозапис № _8С000_0629_082958, так само як і відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено даний відеозапис.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем 1 на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено цей відеозапис.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2018 року № 524/5536/17.

Відповідачем 1, як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Суд зазначає, що саме відповідач 1 був зобов`язаний довести правомірність накладення ним адміністративного стягнення, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, про що відповідачем 1 зазначено в оскаржуваній постанові.

Відповідач 1 жодного доказу щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови не надав.

Такі обставини, на думку суду, свідчать про порушення відповідачем 1 процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені судом обставини та беручи до уваги те, що відповідачем 1 не надано доказів, які б свідчили про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, суд дійшов висновкупро наявність підстав для визнання протиправними дій інспектора роти № 3 БУПП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Симоненка В. А. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та скасування постанови серії БАА № 129568 від 29 червня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 належить задовольнити у повному обсязі.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має правоскасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, оскільки відповідач 2, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стосовно тверджень позивача про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення йому не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, а також надати відповідні пояснення, то суд вважає такі доводи неприйнятними, з огляду на те, що з наданого відповідачем 1 відеозапису з бодікамери ВІ 0122 вбачається, що після роз`яснення відповідачем 1 відповідно до ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 його прав, в тому числі права на захист, права ознайомлюватись з матеріалами справи, надавати пояснення, останній зазначив, що він адвокат і свої права знає, а на запитання інспектора поліції з приводу того, чи бажає ОСОБА_1 скористатись своїми правами - позивач відмовився.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 454 грн і суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 241-245 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Симоненка Віталія Анатолійовича (вул. Кременчуцька, 2В, Розсошенці, Полтавська область, 38751), Управління патрульної поліції в Полтавській області (вул. Кременчуцька, 2В, Розсошенці, Полтавська область, 38751, ) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Симоненка Віталія Анатолійовича щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та скасувати постанову серії БАА № 129568 від 29 червня 2021 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Справу про адміністративне правопорушення - закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області (вул. Кременчуцька, 2В, Розсошенці, Полтавська область, 38751, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 454 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко