Справа № 160/16040/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД У Х В А Л А
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Сидоренко Д.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
ВСТАНОВИВ:
09.09.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до відповідача-1 - Дніпровської міської ради, відповідача-2 - Комунального підприємства «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі» в частині пункту 26 додатку «Перелік адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення» до рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі»;
- зобов`язати Комунальне підприємство «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради забезпечити в опалювальний період житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 опаленням шляхом запуску котельні, яка розміщена в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з позовом, 09.09.2021 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:
- заборонити відповідачу - Дніпровській міській раді (ідентифікаційний код 26510514) та третій особі - Комунальному підприємству «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148) вчиняти будь-які дії, спрямовані на від`єднання та відключення котельні та споживачів за адресою: АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та демонтаж обладнання вказаної котельні;
- зупинити дію рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі» в частині пункту 26 додатку «Перелік адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення» до рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі», на підставі якого житловий будинок АДРЕСА_1 , було включено до переліку адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення.
В обґрунтування поданої заяви зазначено, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_2 , але, як вважає позивач, Дніпровська міська рада грубо порушила її права, включивши її будинок до Переліку адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення, фактично позбавлявши її права на належні, безпечні і здорові умови проживання, оскільки залишаючи на зиму будинок без тепла Дніпровська міська рада наражає на небезпеку її та інших мешканців будинку. Зауважує, що до опалювального сезону залишилось лише два місяці, а оформити всі документи, з метою використання альтернативних джерел опалення, не буде можливості. Наголошує, що наприкінці серпня у будинку злили воду, а опалення включати не збираються, що призведе до того, що взимку вона буде без тепла. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що включення Дніпровською міською радою на підставі рішення від 23.06.2021 р. за №67/8 житлового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до переліку адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення, грубо порушує її права і очевидними є ознаки протиправності такого рішення, оскільки захист життя і здоров`я людей від протиправних посягань, а також створення належних, безпечних та здорових умов проживання, є одним з основних принципів, які притаманні демократичному суспільству.
Зазначає, що Дніпровська міська рада не врахувала та не з`ясувала причин та підстав для від`єднання будинку від централізованого опалення, зокрема, не врахувала те, що котельня її будинку в силу приписів ст.1 Закону України «Про теплопостачання» відноситься до системи автономного теплопостачання, обладнання котельної будинку не є фізично зношеним, як зазначається в листі КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради від 03.06.2021 р. за вх. №46/623, на підставі якого було прийнято Дніпровською міською радою рішення від 23.06.2021 р. за №67/8 та є обґрунтовані підстави вважати, що встановлення альтернативних джерел опалення з дотриманням державних будівельних норм та чинного законодавства в галузі будівництва є неможливим і може призвести до завдання шкоди життю та здоров`ю мешканців будинку, оскільки її будинок 1926 року побудови, і для встановлення альтернативних джерел опалення необхідно провести капітальний ремонт всього житлового будинку.
Отже, позивач вважає, що існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, а необхідність їх вжиття пов`язана з тим, що відповідач-2 в будь-який момент може демонтувати обладнання котельної та відключити житловий будинок від системи централізованого опалення, тому, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення її порушених прав та інтересів, за захистом яких вона звернулась до суду.
Так, згідно з ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.153 КАС України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.
Частиною 1 ст.154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо її задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку, що забезпечення позову це вжиття адміністративним судом певних заходів щодо охорони прав та інтересів позивача для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
Положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб.
Заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.
Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.
Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).
Зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта є винятковим заходом забезпечення позову виключно у випадку очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.
Стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).
Тобто, законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.
Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
У даному випадку, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача-1 - Дніпровської міської ради та відповідача-2 - КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі» в частині пункту 26 додатку «Перелік адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення» до рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі» та просить суд зобов`язати КП «ТЕПЛОЕНЕРГО» Дніпровської міської ради забезпечити в опалювальний період житловий будинок за адресою: м.Дніпро, вул.Романа Шухевича, 42 опаленням шляхом запуску котельні, яка розміщена в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд зазначає, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів, як заборона відповідачам вчиняти будь-які дії, спрямовані на від`єднання та відключення котельні та споживачів за адресою: АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та демонтаж обладнання вказаної котельні, а також зупинення дії рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі» в частині пункту 26 додатку «Перелік адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення» до рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі», на підставі якого житловий будинок АДРЕСА_1 , було включено до переліку адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення, тому, невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи взагалі унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Суд зазначає, що очевидна протиправність прийнятого рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі», має вказувати на такі обставини, що не потребують детального з`ясування чи додаткового доказування (прийнято неповноважним органом, з перевищенням наданих повноважень тощо).
За змістом рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі» вирішено:
"1.Взяти до уваги неможливість подальшої експлуатації вбудованих котелень, які надають послуги із централізованого опалення до житлових будинків, згідно з переліком (додаток).
2.Рекомендувати операторам систем розподілу електричної енергії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», Приватного акціонерного товариства «Підприємство з експлуатації електричних мереж «Центральна енергетична компанія», Акціонерного товариства «Укрзалізниця» та Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» надавати технічні умови на встановлення альтернативного джерела опалення споживачам житлових будинків (п. 1 цього рішення).
3.Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради вжити заходів щодо грошової компенсації витрат на отримання технічних умов на встановлення альтернативних джерел опалення та закупівлю обладнання для альтернативних джерел опалення громадянам міста Дніпра, які отримують житлові субсидії та мають право на пільги відповідно до чинного законодавства України.
4.Затвердити Порядок надання грошової компенсації витрат на отримання технічних умов на встановлення альтернативних джерел опалення та закупівлю обладнання для альтернативних джерел опалення громадянам міста Дніпра (додається)."
Таким чином, суд звертає увагу, що в оскаржуваному рішенні розпорядча частина не містить заходів, спрямованих на відключення будинків від центрального опалення. Тобто, у заяві про забезпечення позову позивач посилається на припущення щодо можливих негативних наслідків. В обґрунтування зазначеного, належних та допустимих доказів, з яких суд має встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги, до заяви про забезпечення позову - не надано.
Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідачів, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.
Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. У зв`язку з цим, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити витрати, пов`язані з відновленням прав, які будуть значними.
Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що зміст оскаржуваного рішення Дніпровської міської ради від 23 червня 2021 року за №67/8 «Про врегулювання питань теплопостачання у місті Дніпрі» в частині пункту 26 додатку «Перелік адрес котелень та споживачів, що підлягають від`єднанню від мереж централізованого опалення», не наводить жодних обґрунтованих мотивів, з яких позивач дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам саме до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, зокрема не містить висновків про демонтаж обладнання котельної та відключення житлового будинку АДРЕСА_1 від системи централізованого опалення.
Доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять, позивачем не надано будь-яких підтверджень наявності обставин, які, в свою чергу, вказували б на очевидні ознаки протиправності дій відповідачів, а також оскаржуваного рішення Дніпровської міської ради. Незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, міжнародного права, суд дійшов висновку, що у даному випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 КАС України для забезпечення даного позову - відсутні, тому відмовляє у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Керуючись статтями 44, 72-77, 150-154, 246, 248, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко