Справа № 540/3071/21
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2021-09-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/3071/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Хом`якової В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в непроведенні нарахування та виплати капітану ОСОБА_1 грошового забезпечення (середнього заробітку) з 17.10.2020 по фактичну дату виконання рішення суду про поновлення капітана ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника служби метрології та стандартизації штабу військової частини НОМЕР_1 , та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з грошового забезпечення (середнього заробітку) з 17.10.2020 по фактичну дату виконання рішення суду про поновлення капітана ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника служби метрології та стандартизації штабу військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16.10.2020, із змінами відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 у справі № 540/2631/19, позивач зокрема, поновлений на військовій службі на посаді начальника служби метрології та стандартизації штабу Військової частини НОМЕР_1 з 08.11.2019. Вказане рішення в частині поновлення підлягало негайному виконанню. Однак, позивач поновлений на службі лише 21.04.2021 наказом командира військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з тим, що у період з 17.10.2020 до 20.04.2021 у ОСОБА_1 тривав вимушений прогул, з причини його не поновлення на службі, позивач просить стягнути за вказаний період середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

28.07.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову зазначаючи, що на виконання рішень судів першої та апеляційної інстанції у справі №540/2631/19 відповідача поновлено на роботі та виплачено останньому грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2019 по 16.10.2020 в сумі 202539,45 грн. Оскільки позивач обов`язки за посадою з 17.10.2020 по 21.04.2021 не виконував, то на думку відповідача відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

У відповідді на відзив від 06.08.2021 позивач зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 у своєму відзиві надає пояснення щодо причин затримки у виплаті грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, натомість не дає пояснень про бездіяльність щодо негайного поновлення позивача на військовій службі, внаслідок якої порушені його права в частині оплати праці з 17.10.2020 по дату фактичного поновлення.

Третя особа правом на надання письмових пояснень щодо адміністративного позову не скористалась.

Ухвалою від 07.07.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2019 №256 капітана ОСОБА_1 , начальника служби метрології та стандартизації штабу, звільненого наказом Командувача СВ ЗСУ від 08.10.2019 №421 у запас згідно пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу, з 08.11.2019 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів та направлено для зарахування на військовий облік до Херсонського обласного міського військового комісаріату Херсонської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 по справі №540/2631/19, зокрема визнано протиправним та скасовано наказ Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.10.2019 №421 в частині, що стосується звільнення з військової служби у запас відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за підпунктом "б" (за станом здоров`я) капітана ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.11.2019 №256 стосовно виключення зі списків частини капітана ОСОБА_1 , поновлено капітана ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника служби метрології та стандартизації штабу Військової частини НОМЕР_1 з 08.11.2019, зобов`язано Військову частини НОМЕР_1 розрахувати та виплатити капітану ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 08.11.2019 по дату фактичного поновлення на посаді.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 змінено, виклавши абзац п`ятий його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 202 539,45 грн. (двісті дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять гривень 45 копійок)». В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 залишено без змін. Апеляційний суд вказав, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено спір, однак не здійснено розрахунку суми грошового забезпечення, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, при розрахунку грошового забезпечення за період вимушеного прогулу врахована довідка військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2021 року №222, про те, що грошове забезпечення ОСОБА_2 за два останні повні місяці служби, які передують його звільненню з військової служби (вересень-жовтень 2019 року) складає 37060,32 грн. , середньоденна заробітна плата становить 861,87 грн., період вимушеного прогулу позивача становить з 08.11.2019 року по 16.10.2020 року (дата ухвалення рішення суду про поновлення, яке підлягає негайному виконанню) 235 робочих дні, тому суд стягнув з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 202 539,45 грн.

21.04.2021 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 85, був скасований п. 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.11.2019 про звільнення з військової служби у запас капітана ОСОБА_1 , поновлено його на військовій службі і призначено начальником служби метрології та стандартизації штабу, ВОС-7097003, з 21.04.2021 зараховано в списки особового складу частини.

Позивач вважає, що за період вимушеного прогулу з 17.10.2020 по 20.04.2021 відповідачем повинно бути нараховане та виплачене йому грошове забезпечення, але в добровільному порядку відповідач відмовляється це здійснити, тому позивач звернувся до суду із даним позовом для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Статтею 129 Конституції України проголошено однією із основних засад судочинства обов`язковість рішень суду.

Статтею 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на під час вирішення спорів щодо звільнення віськовослужбовців, якщо нормами спеціальних законів не врегульовані спірні відносини. Оскільки питання поновлення військовослужбовців за рішенням суду не врегульовано спеціальним законодавством, суд застосовує норми Кодексу законів про працю України.

Згідно ст. 235 Кодексу законів про працю України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналогічну норму містить п.3 ч.1 ст. 371 КАС України, який передбачає, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Порядок виконання судових рішень встановлений ст. 372 КАС України, частиною 2 якої, зокрема, передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, своєчасне виконання законного рішення суду гарантує захист прав та свобод особи і є одним із показників утвердження принципу верховенства права у державі.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується негайно з моменту його оголошення в судовому засіданні (підписання суддею).

Тобто, законодавець покладає на роботодавця обов`язок добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення шляхом прийняття наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду (підписання суддею), незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно зі статтею 236 КЗпП України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

Наявність вини роботодавця у затримці виконання судового рішення є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись добровільно, без відкриття виконавчого провадження. А для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 260/1424/18.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду у справі № 540/2631/19 про поновлення ОСОБА_1 на посаді ухвалено 16.10.2020, втім, фактично вказане рішення виконано 21.04.2021, шляхом видачі наказу про поновлення позивача на посаді.

Отже, відповідач допустив затримку виконання рішення суду, а тому відповідно до ст. 236 позивачу мала здійснюватись виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Суд відмічає, що відповідач не надав суду жодних пояснень щодо причин такої тривалої затримки виконання рішення суду, що підлягало негайному виконанню.

Згідно із ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Таким чином, положення статті 236 КЗпП України передбачає, що у разі несвоєчасного виконання роботодавцем рішення суду про поновлення працівника на роботі, такий працівник має право на виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, що утворилася через затримку виконання судового рішення про його поновлення на роботі.

Позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 17.10.2020 до 20.04.2021.

Оскільки при поновленні позивача на роботі йому не виплачений середній заробіток за час невиконання рішення суду, така бездіяльність відповідача є протиправною.

Відповідно до роз`яснень наданих в пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами), при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно абзацу другому пункту 8 Порядку, після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

В постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2021 у справі № 540/2631/19 зазначено, що згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 25.03.2021 року №222, грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останні повні місяці служби, які передують його звільненню з військової служби (вересень-жовтень 2019 року) складає 37060,32 грн. Враховуючи, що у вересні-жовтні 2019 року ОСОБА_1 відпрацьовано 43 робочі дні, тому середньоденна заробітна плата становить 861,87 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд відмічає, що розмір середньоденного заробітку плати ОСОБА_1 у сумі 861,87 грн. визнаний сторонами у справі № 540/2631/19 та не оскаржений в апеляційному та касаційному порядку.

Таким чином, для розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення суд застосовує розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 у сумі 861,87 грн.

Час затримки виконання рішення суду у період з 17.10.2020 до 20.04.2021 становить 128 робочих днів.

Отже, стягненню з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у сумі 110319,36 грн. (128 роб. днів х 861,87 грн.)

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255, 257-262 КАС, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (місце знаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в не проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку з 17.10.2020 по дату фактичного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника служби метрології та стандартизації штабу військової частини НОМЕР_1 .

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місце знаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 17.10.2020 до 20.04.2021 включно у розмірі 110319 (сто десять тисяч триста дев`ятнадцять) грн. 36 коп. з відрахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення підписаний 08.09.2021.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 106030000