Справа № 754/5756/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №754/5756/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бабко В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Беспалова О.О.,

Парінова А.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Вітчинкіної К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача 1 не з`явився,

представника відповідача 2 Кубрака О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції УПП в м. Києві Національної поліції України Алейніка Валерія Володимировича, Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Деснянського районного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Інспектора патрульної поліції УПП в м. Києві Національної поліції України Алейніка Валерія Володимировича, Управління патрульної поліції у м. Києві, в якому просив суд визнати протиправним рішення відповідача 1 та скасувати постанову серії АПО18 №773833 від 16.03.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем 1 за відсутності будь-яких доказів вини позивача. Крім того, відповідач 1 не роз`яснив позивачу його права. Також, позивач вказує, що ним були вжиті заходи щодо досудового врегулювання спору, втім його скарга задоволена не була.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.07.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, вказує, що оскаржуване рішення є незаконним, порушує норми матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Позивач звертає увагу, що електронні докази, подані відповідачем 1 до суду першої інстанції є недопустимими, оскільки зняті на телефони невідомих осіб, натомість надані ним записи боді-камер підтверджують пояснення позивача щодо подій фіксації адміністративного правопорушення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26.07.2021 та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 08.09.2021.

Відзиву на апеляційну скаргу до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходило.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.03.2021 інспектором патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Алейніком Валерієм Володимировичем винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу 170 грн.

Відповідно до постанови АПО18№773833 від 16.03.2021 ОСОБА_1 о 15:30 перебував у приміщенні Центру первинної медико-санітарної допомоги для дитячого населення, при КНП «ЦПМСД» №4 Деснянського району, без вдягнутих належним чином засобів індивідуального захисту, а саме маски, що закриває ніс та рот, чим порушив п.п. 1 п. 2 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2021, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дослідивши, компакт диск з відеозаписом, наданий відповідачами, установив, що позивач перебував у приміщенні Центру первинної медико-санітарної допомоги для дитячого населення, при КНП «ЦПМСД» №4 Деснянського району в масці, яка була одягнута на підборіддя, маска ОСОБА_1 не прикривала ніс та рот, що суперечить правилам карантину ведених на території України для запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач 1 діяв відповідно до покладених на нього повноважень, а також виконав процедуру притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до приписів Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року та призначено справу до судового розгляду на 08.09.2021.

В судовому засідання позивач підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та надав відповідні пояснення. Представник відповідача 2 заперечив проти задоволення такої. Колегія суддів дослідила диски з відеозаписами, які були надані відповідачем 2 до суду першої інстанції та позивачем до суду апеляційної інстанції. Своїм правом на подання додаткових пояснень сторони не скористались.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 9 КУпАП правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 443 КУпАП України перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06.04.2000 (далі - Закон №1645-ІІІ) визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 Закону №1645-ІІІ карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

З 12.03.2020 по 31.04.2021 на усій території України встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами), від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», та від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України). Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19)» від 06.11.2020 №1000-ІХ, статтю 443 КУпАП доповнено частиною 2. пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено заборони, порушення яких призводить до притягнення до відповідальності за ст. 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Міністерство охорони здоров`я за дорученням прем`єр-міністра роз`яснило поняття «громадське місце», де обов`язково потрібно носити захисні маски чи респіратори відповідно до останніх вимог карантину.

Згідно роз`яснення Міністерства охорони здоров`я, громадським місцем є частина будь-якої будівлі, споруди, що доступні або відкриті для населення вільно, за запрошенням або за плату, постійно, періодично чи час від часу, у тому числі під`їзди, підземні переходи і стадіони.

До громадських місць відноситься ліфти і таксофони, приміщення та території медичних і навчальних закладів, дитмайданчики, приміщення і території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів, під`їзди житлових будинків, пасажирський транспорт загального користування, приміщення закладів харчування, приміщення культурних об`єктів, приміщення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та державних установ, зупинки громадського транспорту

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У постанові від 26.04.2018 по справі №338/855/17 Верховний Суд вказав, що постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).

За приписами ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач о 15:30 перебував у приміщенні Центру первинної медико-санітарної допомоги для дитячого населення, при КНП «ЦПМСД» №4 Деснянського району, без вдягнутих належним чином засобів індивідуального захисту, а саме маски, що закриває ніс та рот, чим порушив п.п. 1 п. 2 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09.12.2021, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За приписами п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Наказ Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 №1026, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2019 за №28/32999 (далі - Інструкція) застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення;

2) охорони громадської безпеки та власності;

3) забезпечення безпеки осіб;

4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

На виконання п. 2 розділу ІІ Інстукції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

За приписами п. 5 розділу ІІ Інструкції включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

В судовому засіданні 08.09.2021 позивач надаючи пояснення у справі вказав, що він дійсно 16.03.2021 був у приміщенні Центру первинної медико-санітарної допомоги для дитячого населення, при КНП «ЦПМСД» №4 Деснянського району. У зв`язку з тим, що в нього виник конфлікт з працівником вказаного закладу, ним був здійснений виклик працівників поліції. Співробітники поліції, прибувши за його викликом, склали оспорювань постанову.

Представник відповідача 2, в ході з`ясування таких обставин, підтвердив, що працівники поліції прибули до Центру первинної медико-санітарної допомоги для дитячого населення, при КНП «ЦПМСД» №4 Деснянського району за викликом позивача, втім наполягав, що захисні засоби - медична маска ОСОБА_1 була вдягнута неналежним чином.

Колегія судів дослідила диск, який був наданий Управлінням патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, в якості додатку до доповнення до відзиву від 08.06.2021, яке зареєстроване за вх. №27696 судом першої інстанції та встановила, що запис не містить будь-яких реквізитів, датування та зроблений на невідомий пристрій. Зазначення в оскаржуваній постанові про присутність свідків та здійснення відеозапису такими свідками не зазначено. Отже, колегія суддів приходить до висновку, що таки доказ не може бути розцінений як належний.

Крім того, з такого запису вбачається, що позивач знаходиться в приміщенні в масці, яка належним чином вдягнута, хоча дійсно в ході спілкування з працівниками поліції така маска декілька разів зміщалася на підборіддя ОСОБА_2 .

Позивач надав в якості додатку до апеляційної скарги диск, який містить файли .МР4 та .МР4, який отриманий його представником на адвокатський запит.

Колегія суддів дослідила вказані записи, зокрема DSJ_0000827_/03/16 тривалістю 8 хв, який розпочинається о 15:21 та завершується о 15:29 та DSJ_0000827_/03/16, тривалістю приблизно 10 хв., який розпочинається о 17:33 та завершується о 17:44. Відповідно до зафіксованиних на них подій, позивач з 15:21 до 15:29 безперервно, в спеціальних засобах - кайданках, знаходиться в службовому автомобілі правоохоронних органів та очікує на швидку допомогу. Другий запис (17:33-17:44) містить фіксацію вручення оскаржуваної постанови позивачу. Колегія суддів зауважує, що на даному записі також зафіксовано, що позивач вдягнутий в захисну медичну маску.

Колегія суддів, приходить до висновку, що вказані докази можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції у якості належних доказів.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем 1 всіх вказаних вище дій при винесенні оскаржуваної постанови.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Проте, апеляційний суд встановив, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію, що правопорушення сталося о 15:30 16.03.2021, втім матеріали справи не містять підтвердження такого, натомість у вказаний час ОСОБА_1 перебував у службовому автомобілі поліції або біля нього.

Колегія суддів вважає відеозаписи з нагрудної камери поліцейського належними та допустимим доказом, разом з тим зазначає, що такий відеозапис є частковим, не підтверджує факту наявності самої події, а саме: перебування позивача 16.03.2021 о 15:30 у приміщенні Центру первинної медико-санітарної допомоги для дитячого населення, при КНП «ЦПМСД» №4 Деснянського району, без вдягнутих належним чином засобів індивідуального захисту маски, що закриває ніс та рот, при цьому доказів, які б спростовували обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та доводи апеляційної скарги відповідачами до суду не надано. А суд першої інстанції помилково вважав надану відповідачем 2 копію запису, записом саме з боді-камери, оскільки такий не містить жодного реквізиту та є не датованим.

Отже, з наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачами не надано суду належних доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, в п. 30 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 443 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду доказів, що ОСОБА_1 16.03.2021 о 15:30 здійснив порушення - перебував у громадській будівлі, а саме Центрі первинної медико-санітарної допомоги для дитячого населення, при КНП «ЦПМСД» №4 Деснянського району в засобі індивідуального захисту, що не закривав ніс та рот.

Крім того, відповідно до відеозапису DSJ_0000827_/03/16, тривалістю приблизно 10 хв., який розпочинається о 17:33 та завершується о 17:44, вбачається, що відповідач 1 вручає ОСОБА_1 оспорювану постанову. Доказів того, що така постанова складена у присутності позивача та розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався у його присутності матеріали справи не містять. Представник відповідача 2 у судовому засіданні 08.09.2021 не надав пояснень з цього приводу.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність доказів вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 433 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АПО18№773833 від 16.03.2021, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу 170 грн. за ч. 2 ст. 443 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення слід закрити.

Відповідачем, всупереч вимогам статті 251 КУпАП, статті 77 КАС України не спростовані такі доводи позивача, жодного доказу не надано. Сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

З огляду на встановлені колегією суддів обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, колегія суддів приходить до висновку, що прийняте рішення (постанова) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийняте без повного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Вимоги позивача в частині визнання протиправною постанови не підлягають до задоволення з огляду на положення ч. 3 ст. 286 КАС України, якими передбачено конкретний перелік рішень, які може прийняти суд за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судовий збір підлягає поверненню позивачу у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими призвели до помилкового вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково, скасувати оскаржувану постанову та відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 26 липня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції УПП в м. Києві Національної поліції України Алейніка Валерія Володимировича, Управління патрульної поліції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АПО18№773833 від 16 березня 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень, а провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у м. Києві (, індекс 03151, місто Київ, вулиця Народного Ополчення, будинок 9), суму судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні), відповідно до дублікату квитанції №0.0..1 від 15.04.2021 та за подання апеляційної скарги в сумі 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня), відповідно до квитанції №26529 від 13.08.2021.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.О. Беспалов

А.Б. Парінов