Справа № 120/908/21-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/908/21-а Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс Михайло Богданович

Суддя-доповідач: Іваненко Т.В.

08 вересня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови йому у проведенні обчислення з 17.03.2020 пенсії державного службовця відповідно до ЗУ "Про державну службу", з урахуванням всіх складових заробітної плати для призначення пенсії, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що відображені в довідках від 16.12.2020 №10-42/306-20 та №10-42/307-20, виданих Головним управлінням статистики у Вінницькій області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 , з 17.03.2020 обчислення та виплату пенсії державного службовця відповідно до ЗУ "Про державну службу", з урахуванням всіх складових заробітної плати для призначення пенсії, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що відображені в довідках від 16.12.2020 №10-42/306-20 та №10-42/307-20, виданих Головним управлінням статистики у Вінницькій області з урахуванням раніше виплачених коштів.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представник відповідача надіслав до суду відзив, в якому заперечує доводи апеляційної скарги просить суд залишити її без задоволення.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін , суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

З обставин справи встановлено, що ОСОБА_1 з 15.03.2015 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

01.02.2017 ОСОБА_1 призначено пенсію державного службовця відповідно до вимог ЗУ "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ ( станом на 01.05.2016 стаж державної служби становив 36 років 06 місяців 23 дні).

При цьому, нарахування пенсії відповідачем було проведено відповідно до ЗУ "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" та Постанови КМУ від 16.09.2019 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".

Згідно з наказом Державної служби статистики України від 11.03.2020 № 168-к позивача звільнено з посади начальника Головного управління статистики у Вінницькій області у зв`язку з досягненням 65-річного віку.

Головним управлінням статистики у Вінницькій області позивачу видано довідку № 10-42/307-20 від 16.12.2020 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), згідно якої заробітна плата станом на 16.03.2020 в загальному розмірі становить 18900,00 грн, яка включає посадовий оклад, надбавку за ранг та надбавку за вислугу років та довідку № 10-42/306-20 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), згідно з якою до складових заробітної плати за період з 01.05.2016 по 28.02.2020 включено «Інші виплати», а саме: матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову допомогу до щорічної відпустки та індексацію (а.с.18-21).

З метою здійснення обрахунку та виплати пенсії державного службовця з урахуванням довідок Головного управління статистики у Вінницькій області від 16.12.2020 № 10-42/306-20 та № 10-42/307-20 позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами від 17.12.2020 та 25.01.2021.

За результатами розгляду заяв відповідачем листами від 11.01.2021 № 0200-0202-8/817, від 04.02.2021 № 879-754/І-02/8-0200/21 відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії, оскільки перерахунок пенсій особам, яким було раніше призначено пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII у зв`язку із зростанням заробітної плати законодавством не передбачено.

Вважаючи дії пенсійного органу протиправною ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з тих міркувань, що позивачу пенсія призначена на підставі Закону № 889-VIII, який не передбачав такої підстави для її перерахунку як збільшення заробітної плати працюючих державних службовців. У цьому в законі чітко зазначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (ст. 90), а відтак і підстави для перерахунку пенсії визначаються Законом № 1058-IV. При цьому, зростання заробітної плати працюючих державних службовців в силу Закону № 1058-IV не є підставою для перерахунку пенсій призначених відповідно до Закону № 889-VIII.

Отже, суд першої інстанції зазначив, що Законом № 889-VIII не передбачено підстав, порядку реалізації, обов`язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про державну службу", а тому на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (17.12.2020 та 25.01.2021), у відповідача не було правових підстав для здійснення такого перерахунку у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим державним службовцям.

Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, передбачено Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року.

З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, яким визначено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягай віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія за віком у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Після 01.05.2016 року (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року № 899 "Про державну службу") зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723 "Про державну службу" лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року № 899 "Про державну службу", та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723 "Про державну службу" вік і страховий стаж.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 899 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, - визначених ст. 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 899 для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 899 передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, право на пенсію одержують особи, зазначені в п. 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 року № 899, які мають необхідний стаж державної служби, страховий стаж та відповідний вік і в жодному із зазначених вище Законів не вказано, що таке право особа одержує при умові, що їм раніше пенсія за Законом України "Про державну службу" не призначалась.

Судова колегія зазначає, що після призначення позивачу з 01.02.2017 року пенсії державного службовця, останній продовжував працювати на посаді державної служби до 16 березня 2020 року, що не заперечується відповідачем.

Правовідносини щодо обчислення пенсії після звільнення з посади державної служби регулюються Порядком призначення пенсії деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 (далі - Порядок № 622).

Згідно з пунктом 31 Порядку № 622 державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10.12.2015 року № 889-V111 "Про державну службу" займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII "Про державну службу", мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.

Позивачу призначена пенсія державного службовця у 2017 році, коли вже діяв Закон № 889-VIII, однак норми цього Закону (п. 10 Прикінцевих та перехідних положень) надають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723. При цьому, після призначення у 2017 році пенсії державного службовця, позивач продовжував працювати на посаді державної служби.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 622 пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до частини першої статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно із статтею 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати, на які нараховувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, має враховуватися при обчисленні розміру пенсії, оскільки як перевагу мають спеціальні норми, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, а саме, за наведених обставин - стаття 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 та довідки Головного управління статистики у Вінницькій області від 16.12.2020 року №10-42/306-20 (а.с. 18) судом встановлено, що за період з травня 2016 року по лютий 2020 року на всі види оплати праці нараховувався та сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, позивач має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Крім того, суд зауважує, що ОСОБА_1 з часу призначення йому пенсії згідно ЗУ "Про державну службу" фактично її не отримував, а набув право на її нарахування та виплату після звільнення з державної служби. Тому, на думку суду, розрахунок пенсії позивача з часу звільнення з державної служби, відповідач мав здійснити з урахуванням заробітної плати, яку ОСОБА_1 отримував перед звільненням.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про протиправність дій відповідача щодо прийняття рішення про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії державного службовця, з урахуванням складових заробітної плати, що відображені у довідках від 16.12.2020 № 10-42/306-20 та № 10-42/307-20, виданих Головним управлінням статистики у Вінницькій області. 16.12.2020 № 10-42/306-20 та № 10-42/307-20, виданих Головним управлінням статистики у Вінницькій області.

При цьому, вимога зобов`язального характеру є похідною від основної та підлягає задоволенню в силу пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України.

Відповідно до частини 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до ЗУ "Про державну службу" 17.03.2020, тобто після 15 числа місяця, то перерахунок його пенсії необхідно провести з 01.04.2020.

Відтак, позовна вимога зобов`язального характеру підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача здійснити з 01.04.2020 перерахунок пенсії державного службовця з урахуванням складових заробітної плати, що відображені у довідках від 16.12.2020 № 10-42/306-20 та № 10-42/307-20, виданих Головним управлінням статистики у Вінницькій області, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі дослідив всі фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні розрахунку пенсії державного службовця відповідно до ЗУ "Про державну службу" з урахуванням всіх складових заробітної плати для призначення пенсії, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що відображені в довідках від 16.12.2020 №10-42/306-20 та №10-42/307-20, виданих Головним управлінням статистики у Вінницькій області;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 з 01.04.2020 розрахунок та виплату пенсії державного службовця відповідно до ЗУ "Про державну службу" з урахуванням всіх складових заробітної плати для призначення пенсії, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що відображені в довідках від 16.12.2020 №10-42/306-20 та №10-42/307-20, виданих Головним управлінням статистики у Вінницькій області, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені судові витрати в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.