Справа № 640/2393/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2393/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Патратій О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року (розглянута в спрощеному позовному проваджені без повідомлення учасників справи, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач) в якому просить суд:

- визнати протиправним бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві по нарахуванню та виплаті пенсії відповідно до рішення суду;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок державної пенсії з урахуванням постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2011 та виплачувати її в повному обсязі;

- виплатити заборгованість по пенсії у зв`язку з безпідставним невиконанням постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2011 у розмірі, яка станом на 01.01.2019 складає 319 515,03 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання ГУ УПФ у м. Києві з 01.11.2011 р. постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2011 щодо нарахування та виплати пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року закрито провадження у справі № 640/2393/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить дану ухвалу скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та направити справу на продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а а ухвала судді - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суддя суду першої інстанції виходив з того, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства шляхом подачі заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача в порядку ст. 383 КАС України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Як встановлено матеріалами справи, постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року у справі № 2-а-1290/11 (№2а-1290/11), з урахуванням ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 16 травня 2011 року про виправлення описки, позов задоволено. Зобов`язано ГУ УПФ у м. Києві здійснити перерахунок призначеної та належної до виплати пенсії та здійснити відповідні виплати ОСОБА_1 з 24.08.2010р.

Вказана постанова Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 грудня 2011 року.

Як вказує позивач в позовній заяві, у травні 2011 року на виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 19.04.2011р. (справа № 2а-1290/11) та ухвали у цій справі від 16.05.2011р. державною виконавчою службою Головного управління юстиції у м. Києві було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій було зобов`язано відповідача здійснити перерахунок призначеної та належної до виплати пенсії і здійснити відповідні виплати з 24.08.2010. Після перерахунку пенсія позивача становила 6 559,35 грн. та виплачувалася відповідачем по 31.10.2011. Однак, починаючи з 01.11.2011 розмір пенсії позивача з невідомих причин було зменшено до 3925,14 грн. На письмове звернення відповідач листі від 14.05.2012р. повідомив, що причиною зменшення виплати пенсії у відповідності до рішення суду є відсутність коштів в Державному бюджеті України.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач фактично не згоден з тим, як відповідач виконує судове рішення - постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2011 року у справі № 2-а-1290/11 та просить зобов`язати провести перерахунок та виплатити заборгованість по пенсії у зв`язку із безпідставним невиконанням зазначеної попередньо постанови суду першої інстанції.

Вказує, що Кодексом адміністративного судочинства України встановлений спеціальний порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Зокрема, ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Положеннями ст. 238 КАС України визначено чіткі підстави закриття провадження у справі, а саме суд закриває провадження у справі:

1) якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом;

3) якщо сторони досягли примирення;

4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва;

6) щодо оскарження нормативно-правових актів суб`єктів владних повноважень чи окремих їх положень, якщо оскаржуваний нормативно-правовий акт або відповідні його положення визнано протиправними і нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили;

7) щодо оскарження індивідуальних актів та дій суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані акти та дії суб`єкта владних повноважень було змінено або скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили;

8) щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції передчасно застосовано норми ст. 238 КАС встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог встановлених ст.ст. 160, 161 КАС України, а саме вимоги викладено в порядку ст. 383 КАС України та не надавши можливість позивачеві здійснити уточнення та доповнення до позовної заяви.

У зв`язку із зазначеним вище, колегія суддів вважає передчасним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства шляхом подачі заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача в порядку ст. 383 КАС України.

Щодо посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі №629/2745/18, колегія суддів зазначає наступне.

Так, правова позиція викладена у зазначеній вище постанові стосується інших обставин у цивільному судочинстві та відповідно до якої зроблено правовий висновок про правильність закриття провадження у справі за правилами цивільного судочинства, а не за правилами адміністративного судочинства.

Тому, колегія суддів вважає, помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування до даних правовідносин вказаної вище постанови, оскільки у даній справі вірно визначена адміністративна юрисдикція.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином наведені обставини не досліджено, відповідної оцінки їм не надано, невірно застосовано норми процесуального права у зв`язку з чим безпідставно закрито провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладене та є таким, що відповідають обставинам справи.

Отже, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановляння незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Отже, суддя суду першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження справі, чим порушив норми процесуального права.

За таких обставин керуючись ст.320 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 09 вересня 2021 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль