Справа № 382/1643/20
Суддя: Кисіль О. А.
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1643/20
Провадження № 2-а/382/9/21
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2021 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Пилипенко Вадима Сергійовича, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Управління патрульної поліції у м. Борисполі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначив, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія БАА № 125098 від 15.12.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП (порушення правил користування ременями безпеки; керування водієм транспортним засобом, не перереєстрованим в Україні в установленому порядку у зв`язку із встановленням газобалонного обладнання), прийнята відповідачем: без належних доказів; за відсутності відповідної технічної освіти; за відсутності позивача; без надання позивачу можливості викласти свої пояснення. Враховуючи викладене просив оскаржувану постанову скасувати.

Відповідно до заяви від 10.06.2021 позивач просив розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення про повернення 420,40 грн, сплачених ним в якості судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, в заяві до суду просив розглядати справу у його відсутність. Підтримав заявлені вимоги.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, у відзиві на позов відповідач наголошував, що ухвалюючи оскаржувану постанову він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Просив відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи за відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 125098 від 15.12.2020 року, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. ч. 5, 6 ст. 121 КУпАП (порушення правил користування ременями безпеки; керування водієм транспортним засобом, не перереєстрованим в Україні в установленому порядку у зв`язку із встановленням газобалонного обладнання) та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. В цій постанові зазначено, що 15 грудня 2020 року о 14 годині 21 хвилині на 35 кв + 70 м траси Київ-Харків ОСОБА_1 керував автомобілем Шевроле Авео д.р.н. НОМЕР_1 , який має газобалонне обладнання не зареєстроване в сервісному центрі МВС України, а також без вдягнутого засобу пасивної безпеки (ременя безпеки), чим порушив вимоги п. п. 2.3в, 2.9в ПДР України.

З цією постановою позивач не згодний.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є: будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 268 КУпАП особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватись юридичною допомогою адвоката. Справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи, справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце, час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Для оцінювання рішень, дії чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди на підставі частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства повинні перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, як зазначає Пленум Вищого адміністративного суду у постанові від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ», підставами для визнання будь-якого акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (стаття 68 Конституції України).

Особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративне правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення (стаття 8 КУпАП).

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина 1 статті 9 КУпАП).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1 ЦДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.9.в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення.

Згідно п. 30.1 ПДР України власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Згідно з положеннями Державного стандарту України 3649-2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 28 грудня 2010 р № 630 (далі - ДСТУ 3649:2010): п. 5.1 Технічний стан КТЗ повинен відповідати вимогам законодавства, чинної нормативної документації щодо безпеки дорожнього руху і охорони навколишнього середовища та вимогам підприємства-виробника; п. 5.2 Не дозволено вносити зміни у конструкцію КТЗ, а також застосовувати додаткове обладнання та експлуатаційні матеріали і рідини без узгодження таких дій за встановленим законодавством порядком; п. 5.3 У разі проведення контролю технічного стану КТЗ зі зміненою конструкцією, враховують додаткові вимоги, викладені в документах, виданих згідно з 5.2 цього стандарту, щодо погодження переобладнання, які повинен надати власник КТЗ.

Відповідно до ст. 32 закону України «Про дорожній рух»: переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України.

Не дозволяється без погодження з виробниками транспортних засобів та їх складових частин або іншої спеціально уповноваженої на це Кабінетом Міністрів України організації переобладнання, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії.

Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Частина 6 ст. 121 КУпАП, передбачає, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно частини другої статті 214 цього Кодексу органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, віднесені цим Кодексом до їх відання.

Статтею 217 КУпАП передбачено, що посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у пунктах 2, 5 статті 213 КУпАП, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Положеннями статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху (в тому числі визначені частиною першою статті 121 Кодексу).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статей 249, 276 КУпАП розгляд адміністративної справи розглядається відкрито і за місцем його вчинення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Відповідно до статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу позивача, долученого до матеріалів справи, відомості про встановлення позивачем на транспортний засіб під його керуванням газобалонного обладнання ніяк не відображено в реєстраційних документах, а тип палива- «БЕНЗИН», а повинно бути вписано «БЕНЗИН або ГАЗ».

Як вбачається з відеозапису доданого відповідачем по справі, ОСОБА_2 було ознайомлено з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Поліцейський при винесенні постанови керувався положеннями «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395: у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до п. 9 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина 1 статті 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 76 КАС України).

Європейський суд з прав людини в пункті 34 справи «Мантованеллі проти Франції» (Mantovanelli v. France), заява № 21497/93 рішення від 18 березня 1997 р.) зазначив, що Конвенція не встановлює норми про докази як такі. Відтак, Суд не може, в принципі, виключати, що докази, отримані з порушеннями національного законодавства, можуть бути прийняті до розгляду. Національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак, Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія А № 140, с. 29, п. 46).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обгрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обгрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00) та пункту 13 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

Тобто, наданий відеозапис є фіксацією оскаржуваної події, яка дозволяє через призму ретроспективності встановити та дослідити обставини справи, а також встановити причинно-наслідковий зв`язок між об`єктивними обставинами справи та прийнятим рішенням щодо винесення оскаржуваної постанови. Тому, вказаний відеозапис є належним, достовірним та достатнім доказом у цій справі як і згідно норм КУпАП, так і згідно норм КАС України.

Таким чином, враховуючи вище викладене та викладене в позові, враховуючи наявність доказів, а саме відеозапису доданого відповідачем по даній справі, з якого вбачається порушення позивачем ч.ч.5, 6 ст.121 КпАп України, а викладені позивачем обставини в позові, які він вважає підставами для скасування даної постанови про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, та спростовуються відеозаписом наданим відповідачем по даній справі, тому з огляду на викладене відсутні підстави для задоволення даного позову.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 77, 90, 246, 250, 139, 382 КАС України, ст. ст. 9, 121, 247, 251, 254, 256, 268, 280, 285 КУпАП, ПДР України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до інспектора батальйону патрульної поліції у м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області Пилипенко Вадима Сергійовича, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Управління патрульної поліції у м. Борисполі Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про адміністративне правопорушення, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу 10 днів після проголошення повного рішення 09 вересня 2021 року, в разі неподання апеляційної скарги.

Суддя Кисіль О.А.