Справа № 640/1807/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1807/21 Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Коротких А.Ю., Черпіцької Л.Т.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2021 у справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невчинення дій (закінчення виконавчого провадження № 60146557 з внесення запису до автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про закінчення виконавчого провадження № 60146557 із виключенням запису про триваюче виконавче провадження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з Єдиного реєстру боржників по виконавчому провадженню № 60146557);

- зобов`язати Подільський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження № 60146557 з внесенням запису до автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про закінчення виконавчого провадження № 60146557, виключити записи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та з Єдиного реєстру боржників відомості по виконавчому провадженню № 60146557 про боржника - публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» ().

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2021 позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невчинення дій, спрямованих на закінчення виконавчого провадження № 60146557; зобов`язано Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно розглянути заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закінчення виконавчого провадження № 60146557 від 31.12.2020 №096-49-117/20, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Подільський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №60146557, відкрите постановою від 25.09.2019, про примусове виконання виконавчого листа № 381/2736/15-ц, виданого 27.11.2018 Фастівським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу (депозиту) від 26.09.2014 №107065-44.24 грошових коштів у розмірі 1 700 доларів США.

Листом від 31.12.2020 № 096-49-117/20 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про закінчення виконавчого провадження №60146557 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на те, що Правлінням Національного банку України від 16.07.2015 № 460 прийнято постанову «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.07.2020 №1335 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» повноваження під час ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» здійснюються Фондом безпосередньо.

Листом від 16.02.2021 № КР/13 Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив ПАТ «Банк «Київська Русь» про те, що відповідно до постанови Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 826/22323/15, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.07.2016 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 залишено без змін в частині: визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», а також визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», з огляду на що, підстави для закінчення виконавчого провадження № 60146557 відсутні.

Позивач, вважаючи порушеними власні права та охоронювані законом інтереси, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що факт визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», а також постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» у судовому порядку не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, та не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди, а тому виконавче провадження № 60146557 підлягає закінченню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що підставою закінчення виконавчого провадження за правилами п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є саме прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, а не рішення виконавчої дирекції Фонду про запровадження тимчасової адміністрації. При цьому, оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, постанову Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь» визнано протиправною і скасовано, то підстави для закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення немайнового характеру відсутні.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Пунктом 4 частини 1 статті 39 Закону передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

При цьому приписи ч. ч. 2, 4 ст. 39 Закону визначають, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку дає підстави погодитися з позицією суду першої інстанції про те, що у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з передбачених п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону підстав. Водночас, як вірно підкреслено Окружним адміністративним судом міста Києва, підставою для закінчення виконавчого провадження є саме прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, а не рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації, як стверджує позивач.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2019 у справі № 826/22323/15 було визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 року № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь».

У вказаній частині постанова суду апеляційної інстанції від 26.06.2019 була залишена без змін постановою Верховного Суду від 10.11.2020.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, на час виникнення спірних правовідносин було відсутнє рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» від 16.07.2015 № 460 у зв`язку із скасуванням його у судовому порядку.

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що 23.05.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності», яким, зокрема, Кодекс адміністративного судочинства України доповнено статтею 266-1.

Так, приписи п. 1 ч. 1 ст. 266-1 КАС України визначають, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо, зокрема, законності індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку.

При цьому, положеннями ч. 9 ст. 266-1 КАС України передбачено, що визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень:

1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди.

Колегією суддів враховується, що хоча постанова Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/22323/15, якою скасовано постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», набрала законної сили 26.06.2019, однак остаточне рішення у цій справі прийнято Верховним Судом 20.11.2020.

У свою чергу, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» визначили наступні правові наслідки набрання ним чинності:

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснити (продовжити) процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, ліквідацію банків відповідно до Закону України «Про систему гарантуванням вкладів фізичних осіб», підстави (індивідуальні акти) для початку тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом (пп. 1 п. 3).

Банкам/юридичним особам, у яких Національним банком України відкликано банківські ліцензії, але відомості про які наявні в Державному реєстрі банків, підстави (індивідуальні акти) для запровадження тимчасової адміністрації, ліквідації яких було визнано протиправними (незаконними) та скасовано до дня набрання чинності цим Законом, забезпечити передачу уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей, бухгалтерської та іншої документації банку протягом строку, встановленого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в оголошенні, опублікованому на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і в газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України» (п. 4).

Судові провадження, розпочаті до набрання чинності цим Законом, у яких на день набрання чинності цим Законом не ухвалено остаточне рішення, вирішуються, розглядаються або переглядаються з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (п. 5).

Судові провадження в адміністративних справах, визначених частиною першою статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, в яких предметом спору є вимоги, що не відповідають нормам частин сьомої - десятої статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, і судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом постановлення рішення (ухвали, постанови), підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу (п. 6).

Аналогічні положення щодо наслідків визнання протиправним і скасування індивідуального акту Національного банку України знайшли своє відображення й у приписах ч. ч. 5-7 ст. 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, з урахуванням наведених вище правил, визнання протиправним та скасування у судовому порядку рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника не припиняє розпочату процедуру ліквідації такого банку безвідносно до того, коли таке судове рішення було прийнято.

Питання ліквідації банків регламентує розділ VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 4 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у редакції, яка була чинною станом на 16.07.2015 року, передбачено, що Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

У подальшому ч. 4 ст. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було викладено в іншій редакції, згідно якої Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

При цьому, згідно ч. 5 ст. 44 указаного Закону Фонд з дня початку процедури ліквідації банку протягом трьох років (у разі ліквідації системно важливого банку - протягом п`яти років) забезпечує виконання заходів щодо управління майном (активами) банку та задоволення вимог кредиторів.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що всі процедури, пов`язані з ліквідацією банку, повинні продовжуватися Фондом, зокрема, як особою, що здійснює повноваження органу управління банку (п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), незалежно від скасування у судового порядку рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Отже, скасування судом 26.06.2019 постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» не скасовує наслідки, спричинені її прийняттям.

Колегія суддів звертає увагу, що буквальне тлумачення змісту норми п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону свідчить, що остання пов`язує закінчення виконавчого провадження саме із прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника. Водночас, зміст цієї норми у взаємозв`язку з наведеними положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» та Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави вважати, що юридичним фактом, який породжує необхідність закінчення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону, є не лише відповідне рішення Національного банку України, а й наслідки, яке воно породжує.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що, отримавши 22.01.2021 заяву в.о. директора-розпорядника Фонду (представник ПАТ «Банк «Київська Русь») № 096-49-117/20 про закінчення виконавчого провадження № 60146557 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону, Подільський РВ ДВС у м. Києві, який повинен був бути обізнаний із положеннями чинного станом на грудень 2020 року - січень 2021 року законодавства, не мав інших альтернативних варіантів поведінки окрім як закінчення відповідного виконавчого провадження з підстав, про які вказані вище.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невчинення дій, спрямованих на закінчення виконавчого провадження № 60146557 та необхідність зобов`язання Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повторно розглянути заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закінчення виконавчого провадження № 60146557 від 31.12.2020 № 096-49-117/20, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

При цьому, проаналізувавши доводи та аргументи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Подільського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Коротких А.Ю.

Черпіцька Л.Т.