Справа № 500/4747/21
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4747/21

09 вересня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради про зобов`язання нарахувати заробітну плату, стягнення надбавки в розмірі 50% до посадового окладу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Микулинецької селищної ради, в якій просить:

зобов`язати Микулинецьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату за період від 25 березня 2020 року по 30 листопада 2020 рік;

стягнути з Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 надбавку в розмірі 50 % до посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років за період від 25 березня 2020 року по 30 листопада 2020 року в сумі 17 222, 65 грн;

стягнути з Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн понесеної моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2220/20 від 26.02.2021 визнано протиправним та скасовано розпорядження сільського голови Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 25 березня 2020 року №2/13 «Про скасування надбавки в розмірі 50% до посадового окладу завідувачу ВОБ сільської ради ОСОБА_1 ». Однак, відповідачем не вжито жодних заходів стосовно виконання рішення суду, у зв`язку із чим, позивачка 12.05.2021 звернулась із заявою про виплату надбавку в розмірі 50 % до посадового окладу за вказаний період, на що 14.05.2021 отримала відмову. 24 травня 2021 ОСОБА_1 повторно звернулась із заявою до Микулинецької селищної ради із аналогічним проханням та отримала відповідь-відмову. Також, позивачка вказує, що зазнала моральних страждань, які полягали у неотриманні коштів на проживання протягом періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, втратила нормальні життєві зв`язки, здійснила чимало заходів для організації власного життя. Позивачка, вважаючи, що її права порушені, звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 19.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 30.08.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач 02.09.2021 подав на адресу суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що він заперечує проти позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, вважаючи, що в матеріалах адміністративної справи відсутні достатні докази підтвердження заподіяння позивачеві моральних страждань.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дата народження, працювала на посаді завідувача військово-обліковим бюро Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області.

Розпорядженням голови Струсівської сільської ради від 20.03.2020 №2/13 скасовано надбавку в розмірі 50 відсотків до посадового окладу з 25.03.2020 ОСОБА_1 . Підставою винесенню такого розпорядження стало невиконання розпорядження сільського голови №2/12 від 20.03.2020.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 №500/2220/20 визнано протиправним та скасовано розпорядження сільського голови Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 25 березня 2020 року №2/13 «Про скасування надбавки в розмірі 50 відсотків до посадового окладу завідувачу ВОБ сільської ради ОСОБА_1 ".

Зазначене рішення набрало законної сили 30.03.2021.

ОСОБА_1 12.05.2021 звернулась до Микулинецької селищної ради із заявою, в якій просила на виконання рішення суду від 26.02.2021 №500/2220/20 виплатити їй заробітну плату, що складається із надбавки в розмірі 50% до посадового окладу з урахуванням надбавки за вислугу років від 26.03.2020 (аркуш справи 10).

Листом №626 від 14.05.2021 Микулинецька селищна рада повідомила лише про виконання рішення суду в частині сплати судового збору (аркуш справи 11).

Позивачка 24.05.2021 повторно звернулася до відповідача із заявою про виплату їй заробітної плати на виконання рішення суду від 26.02.2021 №500/2220/20, проте відповідач залишив без задоволення таке прохання та листом №770 від 22.06.2021 повідомив про право позивачки звернутися до суду за захистом своїх прав.

Наведене і зумовило позивача звернутись до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1, 2 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Зазначена норма кореспондується із нормою, визначеною в ст. 15 Закону України "Про оплату праці".

За правилами ст. 22 Закону України "Про оплату праці" суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Одночасно суд враховує, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 №500/2220/20, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано розпорядження сільського голови Струсівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 25 березня 2020 року №2/13 «Про скасування надбавки в розмірі 50 відсотків до посадового окладу завідувачу ВОБ сільської ради ОСОБА_1 ".

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно, рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Обов`язковість рішень суду підкреслює авторитет судової влади і сприяє утворенню режиму законності і зміцненню правопорядку в державі.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судом встановлено, що відповідачем не проводилось нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років в розмірі 50 % до посадового окладу за період від 25 березня 2020 року по 30 листопада 2020 року, що не заперечувалось і відповідачем.

Суд зазначає, що така надбавка була встановлена ОСОБА_1 розпорядження сільського голови від 02.01.2020 №2/2, яке залишається чинним та підлягає виконанню, враховуючи скасування судом розпорядження 2/13 від 25.03.2020.

Дані обставини встановлені Тернопільським окружним адміністративним судом в рішенні від 26.02.2021 №500/2220/20, яке набрало законної сили.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 78 КАС України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачка мала право на виплату надбавки до заробітної плати в розмірі 50 % до посадового окладу за період від 25 березня 2020 року по 30 листопада 2020 року відповідно до розпорядження сільського голови від 02.01.2020 №2/2.

У матеріалах справи міститься лише довідка про невиплату ОСОБА_1 зазначеної надбавки в сумі 17 222, 65 грн підписана самою позивачкою (аркуш справи 8).

Також, позивачем при самостійному розрахунку сум надбаки у довідці не враховано необхідності сплати обов`язкових платежів (податки і збори).

Відповідач у поданому відзиві на позов щодо заявленої до стягнення суми коштів хоча і не заперечив, однак і не визнав позов у цій частині та жодної позиції щодо правильності її обрахування не вказав.

Крім цього, така надбавка не була нарахована відповідачем, а тому, спір щодо суми коштів яку потрібно виплатити позивачу є передчасним, оскільки відсутні підстави вважати, що кошти будуть виплачені відповідачем не у повному обсязі.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Оскільки суд не вправі самостійно здійснювати розрахунок та перевірку належної до виплати позивачу суми надбавки, належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку в розмірі 50 відсотків до посадового окладу відповідно до розпорядження сільського голови від 02.01.2020 №2/2 за період з 25 березня 2020 року по 30 листопада 2020 року.

Отже, в цій частині позов підлягає задоволенню у вказаний судом спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Щодо вимоги про стягнення з Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн понесеної моральної шкоди суд зазначає наступне.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року по справі № 804/2252/14, від 21.02.2019 року по справі №670/499/16-а, від 28.02.2019 року по справі №804/7085/16.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зауважує, що в даному випадку для виплати на користь позивача моральної шкоди не достатньо лише зазначення у заявах по суті справи про наявність такої шкоди на думку позивача, натомість реальне завдання шкоди має бути доведено.

Зокрема, позивачкою не доведено, що відповідачем їй заподіяно моральну шкоду, а саме не надано жодних належних доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими обставинами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

Водночас, з урахуванням наведеного, суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №804/6922/16.

Також, у позові зазначено, що неотримання вказаних коштів зумовило зміну способу життя позивача та докладання додаткових зусиль для утримання сім`ї, принизило позивача, призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, здійснення заходів для організації власного життя.

Однак, на підтвердження вказаних обставин не надано жодних доказів, зокрема, майнового стану позивача та членів її сім`ї (за наявності) у вказаний період, які саме життєві зв`язки було втрачено та та які заходи для організації власного життя вчинялись позивачем. Не зазначено в чому саме полягало приниження позивача.

За наведених обставин та усталеного правового врегулювання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Також, у позові заявлено стягнути з відповідача 10000 грн витрат на правову допомогу.

Відповідач у відзиві щодо стягнення вказаних коштів заперечив.

Відповідно до частин 3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч.4 ст.134 КАС України)

Однак, представником позивача не надано ні договору про надання правничої допомоги ні жодних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Таким чином, відсутні докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

Як визначено частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Позивачем за подання даного позову до суду сплачено 908,00 грн судового збору, який підлягає стягненню в його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на підставі ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов`язати Микулинецьку селищну раду Тернопільського району Тернопільської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку в розмірі 50 відсотків до посадового окладу відповідно до розпорядження сільського голови від 02.01.2020 №2/2 за період з 25 березня 2020 року по 30 листопада 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: с. Варваринці, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48126; РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач:

- Микулинецька селищна рада (місцезнаходження: вул. С. Бандери, 11, смт. Микулинці, Теребовлянський район, Тернопільська область, 48120; ).

Головуючий суддя Баб`юк П.М.