Справа № 380/4545/21
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/4545/21 пров. № А/857/12703/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гром І.В.

від позивача : не з`явився

від відповідача: не з`явився

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Адвоката Кріль Ольги Миколаївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/4545/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Руслана Борисовича, Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Коморний О.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 04.06.2021,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду через свого представника адвоката Кріль Ольгу Миколаївну (далі представник позивача, апелянт) з позовною заявою до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (далі відповідач 1), Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Руслана Борисовича, Міністерства оборони України, в якій просив суд:

- визнати причини пропуску строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії, поважними та поновити такий строк;

- визнати протиправними і скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Р.Б. від 11 червня 2020 року №116 та наказ начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону Івана Гайди від 22.06.2020 року №117 в частині призначення ОСОБА_1 на нижчу посаду;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника центру -начальника оперативно-медичного управління Військово-медичного клінічного центру Західного регіону;

- зобов`язати Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Р.Б. та Військово-медичний клінічний центр Західного регіону видати накази про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника центру - начальника оперативно-медичного управління Військово-медичного клінічного центру Західного регіону;

- стягнути з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону на користь ОСОБА_1 за час виконання нижче оплачуваної роботи різницю в заробітку, починаючи з 22 червня 2020 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2021 позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із такою ухвалою її оскаржила в апеляційному порядку представник позивача адвокат Кріль О.М. (апеляційна скарга від 25.06.2021 за вх. №45998) та просила скасувати ухвалу та скерувати її до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, такою, що винесена судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням процесуальних норм, що мало наслідком неправильне вирішення справи.

Вказано, що одразу після винесення наказу №117 від 22.06.2020 позивач перебував на лікуванні, що підтверджується копіями медичних документів. Також ОСОБА_1 звертався до Міністерства оборони України зі скаргами щодо незаконного його призначення на нижчу посаду за наявності рівнозначної посади посади начальника оперативного-медичного управління Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, яка була вакантною до 26.10.2020.

Міністерство оборони України тривалий час обіцяло призначити позивача на рівнозначну посаду, однак письмових відповідей на скарги позивача не надавало.

Лише з листа від 05.01.2021, який позивач отримав на початку лютого 2021 останній дізнався про результати розгляду його скарг та 19.02.2021 звернувся за правовою допомогою. Вказує, що лише з цього часу ОСОБА_1 міг реалізувати своє право на захист у судовому порядку.

Крім того, апелянт покликався і на підп. 2 п. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» в частині продовження строків на строк дії відповідного карантину.

Отже, з позиції апелянта, позивач довів поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому з метою запобіганню порушенню права останнього на судовий захист, такий строк слід поновити.

Відповідачі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апелянт подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю у цей час представника позивача адвоката Кріль О.М. у іншому судовому засіданні.

Щодо поданого апелянтом клопотання про відкладення розгляду справи слід зазначити, що відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також одним із принципів адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом, та в розумні строки.

Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 4 вказаної статті закріплений обов`язок суду щодо вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно зі ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з витягом з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України №116 від 11.06.2020, зокрема, увільнено від займаної посади та призначено полковника медичної служби ОСОБА_1 , заступника начальника центру начальника оперативно-медичного відділу Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (на 675 ліжок) Медичних сил Збройних Сил України, начальником організаційно-планового відділу оперативно-медичного управління цього самого центру цих самих сил, ВОС-9001013 (а.с.17).

Відповідно до витягу з наказу начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (по стройовій частині) №117 від 22.06.2020 полковника медичної служби ОСОБА_1 , посада якого відповідно до Спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.01.2020 №Д-322/1/1дск, яка затвердила перелік до Спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 13.09.2019 №Д-322/1/7дск та отриманого штату №27/293-51 Військово-медичний клінічний центр Західного регіону (на 657 ліжок) скоротилась, який наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (по стройовій частині) від 28.04.2020 №81 був допущений до тимчасового виконання обов`язків за вакантною посадою заступника начальника центру начальника оперативно-медичного управління, а наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.06.2020 №116 призначений на посаду начальника організаційно-планового відділу оперативно-медичного управління, ВОС-9001013, слід вважати таким, що з 22.06.2020 справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою (а.с.18).

Сторонами не заперечувалося те, що з наказами №116 від 11.06.2020 та №117 від 22.06.2020 позивач ознайомився 22.06.2020.

Вказаний позов представник позивача адвокат Кріль О.М. передала для скерування засобами поштового зв`язку 15.03.2021 згідно з відбитком штемпелю на поштовому конверті.

У зв`язку з тим, що відповідачем-1 подано до суду у тому числі клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду (а.с.32-34), не зважаючи на поновлення такого строку відповідно до ухвали від 29.03.2021 про відкриття спрощеного позовного провадження у справі, суд першої інстанції ухвалою від 14.05.2021 залишив цю позовну заяву без руху та встановив позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із вказанням інших підстав для поновлення строку звернення до суду.

02.06.2021 за вх. №39487 до суду першої інстанції представником позивача подано заяву про поновлення строків звернення до суду (а.с.75-77). Вказано, що після ознайомлення з оскаржуваними наказами позивач перебував на лікуванні, а також звертався зі скаргами до міністерства оборони України щодо незаконного його призначення на нижчу посаду при наявності вакантної рівнозначної, письмових відповідей не отримував аж до лютого 2021 року, зокрема листа від 05.01.2021 та 19.02.2021 звернувся за правовою допомогою та з цього часу фактично зміг реалізувати своє право на захист у судовому порядку.

Залишаючи позовну заяву без розгляду відповідно до оскаржуваної ухвали від 04.06.2021 суд першої інстанції керувався тим, що ОСОБА_1 22.06.2020 ознайомився з оскаржуваними наказом Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Р.Б. від 11 червня 2020 року №116 та наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону Івана Гайди від 22.06.2020 року №117.

Згідно з наданою відповідачем інформацією щодо виконання обов`язків військової служби полковником медичної служби ОСОБА_1 з 22.06.2020 по 15.03.2021, позивач окрім звільнень від виконання обов`язків, відряджень, госпіталізації та відпустки виконував обов`язки військової служби в загальному 151 добу.

Відтак, ознайомившись з оскаржуваними наказами 22.06.2020 у позивача було 151 робочий день для звернення до суду, що перевищує місячний термін звернення до суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Отже позивач дізнався і не міг не дізнатися про порушення своїх прав саме при ознайомленні з оскаржуваними наказами 22.06.2020.

Разом із тим, до суду з цим позовом позивач звернувся лише 15.03.2021, тобто більше ніж через 5 місяців (151 день), що перебував на роботі.

Крім того, згідно долученого відповідачем рапорта позивача (а.с. 50), позивач 27.06.2020 подав рапорт у якому доповів, що справи та посаду начальника орг.-планового відділу ОМУ-ВМКЦ прийняв та приступив до виконання обов`язків з 27.06.2020.

Також, суд першої інстанції керувався тим, що Закон №731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 набрав чинності 17.07.2020, кінцевий строк є 06.08.2020, відтак позивач з 06.08.2020 мав звернутися до суду згідно з приписами ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк, проте позов поданий до відділення пошти лише 15.03.2021 (а.с.22).

Суд першої інстанції також не взяв до уваги посилання позивача на його звернення до Міністерства оборони України, щодо призначення його на відповідну посаду, оскільки такі звернення позивача датовані 14.08.2020 та 28.12.2020, тоді як 22.06.2020 позивач ознайомився з оскаржуваними наказами та вказане не могло перешкодити позивачу звернутися до суду за захистом свої прав.

Крім того позивач при поданні позовної заяви подав неправдиві відомості про постійне перебування на лікуванні. Жодних належних та переконливих доказів неможливості звернутися до суду у серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2020 при перебуванні на службі та протягом січня 2021 при перебуванні у відпустці позивачем не надано.

Враховуючи наведені обставини, судом першої інстанції не встановлено будь-яких інших фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав в місячний строк з дати увільнення від займаних посад. Більше того, позивачем також пропущено і загальний шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом. Оскільки судом першої інстанції не визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, він дійшов висновку, про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Оцінюючи викладене у сукупності, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на наступне.

Строки звернення до адміністративного суду передбачені статтею 122 КАС України.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (ч. 2).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3).

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5).

При цьому, причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вірно встановив суд першої інстанції, предметом даного позову є вимоги позивача про скасування наказу від 11.06.2020 за №116 та наказу від 22.06.2020 за №117, які пов`язані з проходженням публічної служби позивачем, а тому при обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як вже було встановлено вище позовну заяву скеровано до суду засобами поштового зв`язку 15.03.2021.

Ухвалою від 29.03.2021 позивачу поновлено строк звернення до суду з даним позовом та відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін, оскільки позивач стверджував, що після ознайомлення з оскаржуваним наказом, тобто після 22.06.2020, постійно перебував на лікуванні.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечувалося те, що ОСОБА_1 саме 22.06.2020 ознайомився з оскаржуваними наказом Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Р.Б. від 11.06.2020 №116 та наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону Івана Гайди від 22.06.2020 року №117.

Своєю чергою відповідач 1 Військово-медичний клінічний центр Західного регіону разом із клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду на виконання вимог ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 29.03.2021 надав до справи інформацію щодо виконання обов`язків військової служби полковником медичної служби ОСОБА_1 у період з 22.06.2020 по 15.03.2021, зі змісту якої з`ясовано, що позивач окрім звільнень від виконання обов`язків, відряджень, госпіталізації та відпустки виконував обов`язки військової служби в загальному 151 добу (а.с.35).

Крім того, колегія суддів зазначає про те, що матеріалами справи підтверджується, що позивач добровільно згідно з рапортом від 22.06.2020 доповів, що справи та посаду начальника орг.-планового відділу ОМУ-ВМКЦ прийняв та приступив до виконання обов`язків також з 22.06.2020 (а.с.49).

У даному випадку судом першої інстанції невірно вказано дату рапорту, прийняття та приступлення до виконання обов`язків, оскільки такою є 22.06.2020, а не 27.06.2020.

За таких обставин висновки суду першої інстанції у цій частині спростовані доказами, долученими до матеріалів справи.

Однак, цією ж інформацією підтверджується продовження виконання обов`язків військової служби після госпіталізації та звільнення від виконання службових обов`язків (а.с.35).

Своєю чергою вірною є позиція суду першої інстанції в тому, що ознайомившись з оскаржуваними наказами від 11.06.2020 за №116 та від 22.06.2020 за №117 позивач мав 151 робочий день для звернення до суду з позовом щодо їх оскарження, що перевищує місячний термін звернення до суду з цим позовом. Однак до суду з цим позовом позивач звернувся лише 15.03.2021, тобто більше ніж через 5 місяців (151 день) що перебував на роботі, з пропуском відповідного строку.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що містяться в статті 122 КАС України (в редакції, станом на дату подання адміністративного позову), дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

З огляду на це, позивач повинен також ґрунтовно мотивувати, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач дізнався і не міг не дізнатися про порушення своїх прав саме при ознайомленні з оскаржуваними наказами саме 22.06.2020.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на обставини запровадження на території країни карантину та продовження у зв`язку з цим процесуальних строків, зокрема, і строку на звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що законодавець передбачив закінчення продовжених у зв`язку із запровадженням карантину строків 06.08.2020. Водночас, підставою для продовження таких строків є відповідна заява особи із зазначенням причини їх пропуску, що зумовлені саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Проте, колегія суддів дослідивши матеріали справи зазначає, що позивачем не наведено доказів того, що ОСОБА_1 не мав змоги звернутись із зазначеним позовом до суду з підстав обмежень, впроваджених у зв`язку з карантинними заходами.

Отже, зазначена підстава вказана апелянтом не знайшла свого підтвердження у ході розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.02.2020 року по справі №120/1560/19-а.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на його звернення до Міністерства оборони України, щодо призначення його на відповідну посаду, оскільки такі звернення позивача датовані 14.08.2020 та 28.12.2020, тоді як 22.06.2020 позивач ознайомився з оскаржуваними наказами та вказане не могло перешкодити позивачу звернутися до суду за захистом свої прав.

Крім того суд першої інстанції вірно встановив, що позивач при поданні позовної заяви подав неправдиві відомості про постійне перебування на лікуванні, оскільки дійсно згідно з поданою відповідачем 1 інформацією (а.с.35) позивач після 06.08.2020 виконував обов`язки військової служби (з 23.07.2020 по 31.08.2020), виконував обов`язки військової служби з 04.09.2020 по 04.10.2020, виконував обов`язки військової служби з 05.11.2020 по 24.11.2020, виконував обов`язки військової служби з 28.11.2020 по 30.12.2020, перебував у відпустці в період з 31.12.2020 по 05.02.2021, перебував у відпустці в період з 06.02.2021 по 16.02.2021, виконував обов`язки військової служби з 17.02.2021 по 21.02.2021 та з 26.02.2021 по 15.03.2021.

Жодних належних та переконливих доказів неможливості звернутися до суду у серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2020 при перебуванні на службі та протягом січня 2021 при перебуванні у відпустці позивачем не надано.

Враховуючи наведені обставини, судом першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, не встановлено будь-яких інших фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав в місячний строк з дати увільнення від займаних посад.

Відповідно до ч. 1 ст.121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, позивачем не доведено наявності об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення чи обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного ознайомлення зі складеними роботодавцем документами.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява №8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» №11681/85 визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви, а також враховуючи мотиви заяви позивача про усунення недоліків та поновлення строку звернення до суду, підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними не встановлено.

Положеннями ч. 13 ст. 171 КАС України визначено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 15 ст. 171 КАС України).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Оскільки судом першої інстанції не визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, наявними були підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Адвоката Кріль Ольги Миколаївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/4545/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 09 вересня 2021 року