Справа № 640/5388/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5388/20 Суддя першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Служби безпеки України на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Служби безпеки України (далі - Відповідач, СБ України), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Третя особа, ГУ ПФ в м. Києві), про:

- зобов`язання СБ України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 26.12.2019 року з урахуванням вже виплачених сум;

- зобов`язання СБ України переробити довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 шляхом включення до неї суми належної Позивачу (за період з 01.01.2018 року по 26.12.2019 року) індексації грошового забезпечення та направити перероблену довідку до ГУ ПФ в м. Києві для належного обчислення військової пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що проведення індексації у зв`язку із зростанням споживчих цін (інфляції) є обов`язковим для всіх роботодавців, а приписами чинного законодавства не скасовано виплату індексації заробітної плати та не пов`язано вчинення таких дій з надходженням коштів до підприємства, установи, організації.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому наголошує на тому, що судом не було враховано, що виплата індексації військовослужбовцям здійснюється відповідно до спеціального законодавства, механізму її виплати за попередні періоди не встановлено. Крім того, зазначає, що лише з 01.01.2016 року відбулася зміна базового місяця для обчислення індексації. Окремо наголошує, що нарахування та виплата індексації Позивачу за період з 01.03.2018 року по 26.12.2019 року проведена. Також зазначає, що індексація не може бути включена у довідку про додаткові види грошового забезпечення для визначення розміру пенсії.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, згідно наказу голови СБ України від 14.12.2019 року №1737 ОСОБА_1 з 26.12.2019 року виключений із списків особового складу.

У зв`язку з виникненням питань щодо виплати індексації Позивач звернувся до Відповідача із заявою від 26.12.2019 року, в якій просив, зокрема, надати відомості про те, яка загальна сума індексації була виплачена під час служби з 01.03.2018 року по день виключення із списків особового складу (а.с. 7). Також в указаній заяві Позивач просив переробити довідку про додаткові види грошового забезпечення, включивши до неї суму індексації.

Листом від 23.01.2020 року №16/В-2/25/393 СБ України повідомило ОСОБА_1 , що підстав для видачі оновленої довідки немає, оскільки індексація не відноситься до видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсії (а.с. 8-9). Також до вказаного листа було додано довідку від 14.01.2020 року №21/2/2-32, в якій зафіксовано, що ОСОБА_1 з грудня 2018 року по 30.11.2019 року було виплачено індексацію в сумі 1 784,72 грн. (а.с. 10).

У подальшому, за наслідками розгляду заяви Позивача від 31.01.2020 року про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року (а.с. 11), Відповідач листом від 14.02.2020 року №16/В-3/25/782 повідомив останнього про відсутність підстав для вчинення відповідних дій, оскільки у цей період величина індексу споживчих цій не перевищувала поріг інфляції, який встановлювався у розмірі 103% (а.с. 12-13).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. ст. 1, 2, 4, 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон), ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», а також ряду положень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Порядку проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, адже чинним законодавством гарантовано право особи на отримання індексації заробітної плати, яке не може залежати від надходження коштів до підприємства, установи чи організації.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Закону індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг, а поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно абз. 4 ч. 1 ст. 2 Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Приписи ч. 6 ст. 2 Закону визначають, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 21.07.2016 року - 103 відсотка).

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком №1078.

Приписи п. 1-1 Порядку №1078 визначають, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 21.07.2016 року - 103 відсотка).

Згідно абз. 5 п. 2 Порядку №1078 визначають, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

При цьому підпунктом 2 пункту 6 Порядку №1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню - підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Із змісту наведеного вбачається правильним висновок суду першої інстанції про те, що пунктом 6 Порядку № 1078 безпосередньо не скасовано виплату індексації заробітної плати (грошового забезпечення) та не пов`язано індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації.

Доводи Апелянта стосовно відсутності видатків на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців за 2014-2018 роки, і, як наслідок, відсутності підстав для виплати Позивачу індексації грошового забезпечення, колегією суддів оцінюються критично з огляду на таке.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, а отже поширюється і на військовослужбовців.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав стверджувати, що Відповідачем було правомірно не забезпечено виплату індексації грошового забезпечення Позивачу, що, у свою чергу, виключає існування правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в указаній частині, про що вірно зазначив суд першої інстанції. Доводів, які б спростували відповідні твердження суду першої інстанції, Апелянтом не наведено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.07.2019 року по справі №240/4911/18.

Посилання СБ України на роз`яснення Міністерства соціальної політики України (щодо відсутності механізму нарахування та виплати індексації за попередні періоди) є помилковими, оскільки листи центральних органів виконавчої влади не можуть обмежувати гарантоване Законом право особи на отримання відповідних виплат.

Твердження Апелянта про те, що індексація доходів ОСОБА_1 була нарахована за період з 01.03.2018 року по 26.12.2019 року та виплачена останньому у грудні 2019 року в сумі 1 936,81 грн., на переконання судової колегії, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за вказаний період з огляду на таке.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що СБ України було здійснено нарахування та виплату індексацію ОСОБА_1 з грудня 2018 року. У довідці від 19.05.2021 року №21/2/2-586, що додана до апеляційної скарги, зазначено, що індексація за період з 01.03.2018 року по 26.12.2019 року нарахована та виплачена у грудні 2019 року в сумі 1 966,31 грн. При цьому, у довідці від 14.01.2020 року №21/2/2-32 зазначено, що сума нарахованої та виплаченої індексації за період з грудня 2018 року по 30.11.2019 року склала 1 784,72 грн.

Отже, оскільки відомості, що містяться у довідках від 14.01.2020 року №21/2/2-32 та від 19.05.2021 року №21/2/2-586 є відмінними та суперечать як одні одному, так і обставинам, які вказуються в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що з метою повного та всебічного захисту прав Позивача слід погодитися з позицією суду першої інстанції про необхідність зобов`язання СБ України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 26.12.2019 року з урахуванням вже виплачених сум.

При цьому посилання Апелянта на те, що індексацію необхідно обраховати лише з 01.01.2016 року, оскільки зміна базового місяця відбулася із набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативних актів, судова колегія оцінюється критично, оскільки до цієї дати щодо грошового забезпечення Позивача діяв інший базовий місяць.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про відсутність підстав для складання Позивачу нової довідки про додаткові види грошового забезпечення з огляду на те, що індексація не може бути включена до складу грошового забезпечення, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як випливає із змісту вже згаданих вище положень Закону, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» містить відсилочну норму, Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 року у справі № 638/9697/17 прийшов до висновку, що механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення для призначення пенсії за вислугу років не регулюється положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» або Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та відповідних підзаконних нормативних актів, якими врегульовуються відносини щодо обчислення (призначення, перерахунку) пенсій військовослужбовцям та наявність спеціального законодавства, зокрема Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким імперативно визначаються види (складові) грошового забезпечення військовослужбовців, натомість які не врегульовують питання віднесення індексації грошового забезпечення до видів грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Наведений висновок щодо застосування вказаних правових норм міститься також й у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 638/13719/19, від 24.06.2020 року у справі № 642/1359/17, від 26.08.2021 року у справі № 240/7853/19 та у справі №804/204/8033/17.

Таким чином, індексація підлягає включенню до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія військовослужбовця, а відтак висновок суду першої інстанції про зобов`язання СБ України переробити довідку про додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 шляхом включення до неї суми належної Позивачу (за період з 01.01.2018 року по 26.12.2019 року) індексації грошового забезпечення та направити перероблену довідку до ГУ ПФ в м. Києві для належного обчислення військової пенсії відповідає нормам матеріального права.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Служби безпеки України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено «08» вересня 2021 року.