Справа № 640/5889/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-09-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2021 року м. Київ № 640/5889/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги;

- зобов`язати Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з участю у бойових діях при виконанні обов`язків військової служби у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, на час проведення цієї виплати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, відмова у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги є незаконною та порушує права позивача, оскільки позивач проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого, в подальшому, стало Міноборони України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.04.2020 прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2020 прийнято справу до провадження судді В.І. Келеберди, вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

До суду від Міністерства оборони України надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав на те, що позивач проходив строкову військову службу, а інвалідність позивачу встановлено через 34 роки з моменту звільнення з строкової військової служби, з огляду на що, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлена лише у 2016 році, тобто, після закінчення тримісячного строку з дня звільнення зі строкової військової служби (позивач не набув права на отримання зазначеної допомоги відповідно до вимог Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975). Крім того, зазначено, що Міністерство оборони України у 1986 році не здійснювало розрахунок під час звільнення з Прикордонних військ КДБ СРСР, оскільки створено лише у 1991 році.

Перш за все, суд звертає увагу на те, що відповідачем у справі зазначено Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Дійсно, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Суд звертає увагу на те, що наказом Міністерства оборони України № 564 від 26.10.2016 затверджено Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Так, комісія утворюється в апараті Міністерства оборони України з метою виконання пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок), та Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року № 290.

Склад Комісії за посадами визначається наказом Міністерства оборони України.

Комісія складається з голови, заступника голови, секретаря та членів Комісії із числа керівників (заступників керівників) структурних підрозділів кадрового, медичного, юридичного, фінансового, гуманітарного забезпечення, представника Генерального штабу Збройних Сил України.

Основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішень про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 21-4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та компенсаційних сум військовослужбовцям, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, які загинули під час виконання обов`язків військової служби у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, передбачених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН та постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року № 290 «Про затвердження Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках».

Комісія приймає рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі документів, визначених Порядком та Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року за № 1294/26071, та інших нормативно-правових актів.

Результати засідання Комісії оформлюються протоколом, який підписується головою Комісії, його заступником, секретарем та всіма членами Комісії, які брали участь у засіданні.

Рішення Комісії про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум доводиться до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється відповідно до наказів.

Рішення Комісії може бути оскаржено в судовому порядку.

Згідно норм ч. ч. 3. 4, 5 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави. Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

З урахуванням наведеного, а також, беручи до уваги те, що відзив на позовну заяву надано Міністерством оборони України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав та необхідність залучення до участі у справі другого відповідача - Міністерства оборони України (), оскільки комісія утворюється в апараті Міністерства оборони України, а рішення Комісії про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум доводиться до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється відповідно до наказів.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , з 09 листопада 1984 року по 18 грудня 1986 року проходив строкову військову службу в Збройних Силах СРСР, під час якої, приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан. Це підтверджено записами у військовому квитку, довідкою Іванківського об`єднаного районного військового комісаріату Міністерства оборони України від 23.11.2016 № 2613. Позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

З 31 березня 1987 року до 27 жовтня 2011 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 20 жовтня 2014 року по 01 листопада 2016 року - в Державній пенітенціарній службі України.

22 липня 2016 року за направленням ДПтС України, госпітальна військово-лікарська комісія центрального госпіталю МВС України здійснила медичний огляд і видала свідоцтво про хворобу № 111 від 22.07.2016, згідно п. 12 якого, встановлено діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (поранення, контузії, травми, каліцтва) - захворювання, ТАК, пов`язане з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Непридатний до військової служби зі зняттям з військового обліку.

У зв`язку з цим, позивача було направлено для огляду Київською обласною медико- госпітальною експертною комісією, яка 04 жовтня 2016 року встановила позивачу другу групу інвалідності та її причину - захворювання, пов`язане з участю в бойових діях при виконанні обов`язків військової служби (виписка з акту огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії АВ № 0198567).

05 жовтня 2016 року позивач звернувся із заявою до Державної пенітенціарної служби України про виплату грошової допомоги у відповідності до пункту 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Згідно відповіді Голови комісії з ліквідації ДПтСУ від 14.11.2016 № 4-3991-Тл/2-16, позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги з підстав того, що він не є поліцейським і встановлене захворювання, не пов`язане з проходженням служби в поліції (державній кримінально-виконавчій службі України) та рекомендацією звернутись з порушеним питанням до Міністерства оборони України або суду.

Вважаючи, що дана аргументація керівництва ДПтСУ не відповідає вимогам діючого законодавства, позивач звернувся із позовною заявою до Іванківського районного суду Київської області, який 26.12.2016 позов задовольнив.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 постанову Іванківського районного суду Київської області від 26.12.2016 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26.09.2018, постанову Іванківського районного суду Київської області від 26.12.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2017 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 21.01.2019 дану справу передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду, який розглянув її у порядку загального позовного провадження та рішенням від 26 вересня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовив.

Надаючи правову оцінку обставинам, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». (Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі № 366/3493/16-а).

За цих підстав, позивач надалі звернувся із заявою про призначення йому одноразової грошової допомоги до Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України, який направив документи на розгляд комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. (а.с. 8-9, 11-20)

Згідно витягу із протоколу засідання цієї комісії від 21 лютого 2020 року № 28, позивачу відмовлено в призначенні та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що він проходив строкову військову службу в прикордонних військах КДБ СРСР і Міністерство оборони України на час його звільнення з лав Збройних Сил, не здійснювало з ним розрахунку. Витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України. (а.с. 10)

На думку позивача, дана відмова є незаконною і порушує його конституційні права на соціальний захист, що і зумовило його звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 1, 2 Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей, яка набула чинності для України 14.02.1992 року, встановлено, що за військовослужбовцями, особами, які звільнились з військової служби і проживають на території держав-учасниць Співдружності, а також членами їхніх сімей зберігаються права і пільги, встановлені раніше законами та іншими нормативними актами колишнього Союзу РСР. Односторонні обмеження зазначених прав і пільг військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей не допускаються.

Держави Співдружності своїм законодавством встановлюють і забезпечують всю повноту політичних, соціально-економічних та особистих прав і свобод військовослужбовцям, особам, звільненим з військової служби, та членам їхніх сімей відповідно до норм міжнародного права і положень цієї Угоди. Статтею 4 зазначеної Угоди передбачено, що держави-учасниці Співдружності беруть на себе зобов`язання у 1992 році розробити і прийняти взаємопогоджені законодавчі акти про соціальний захист військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей.

Законом України «Про ратифікацію Протоколу до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992», від 07.06.2001 № 2495-ІІІ, ратифіковано Протокол до Угоди між державами - учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні та правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14.02.1992 року.

Відповідно до статті 1 даного Протоколу, на громадян, які проходили військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР та які переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили, інші війська, інші військові формування та органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, при їх переїзді на постійне місце проживання з однієї держави Співдружності до іншої поширюються права та пільги, гарантії та компенсації, встановлені законодавством та іншими нормативними правовими актами для військовослужбовців Держави Співдружності, обраної для постійного проживання.

Таким чином, наведеними вище міждержавними Угодами гарантується кожному військовослужбовцю, який проходив військову службу у військових частинах Збройних Сил, інших військах, військових формуваннях та органах колишнього Союзу РСР, право на отримання пільг, гарантій та компенсацій на території тієї держави Співдружності, на якій він проживає.

Згідно пункту 1 частини 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-ХІ «Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ», прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до пункту 1 та 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 «Про військові формування на Україні», Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про правонаступництво України», органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

Суд вважає, що станом на час проходження позивачем військової служби з 09.11.1984 по 18.12.1986 у Збройних Силах та приймання участі у бойових діях на території Республіки Афганістан, внутрішні війська входили до складу Збройних Сил СРСР.

Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого, в подальшому, стало Міністерство оборони України, то в силу ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 № 975, обов`язок призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІI групи інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.

Враховуючи вищевикладене, зазначені у витязі з протоколу засідання комісії від 21.02.2020 № 28 підстави (Міністерство не здійснювало в 1986 році розрахунок під час звільнення з прикордонних військ КДБ СРСР), є необґрунтованими, спростовуються вищенаведеним та не беруться судом до уваги.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року по справі № 825/551/16 (№ К/9901/1670/18 825/551/16).

Тож, наведені Комісією у витязі з протоколу засідання від 21.02.2020 № 28 обставини, не можуть слугувати підставою для відмови позивачу у призначенні спірної одноразової грошової допомоги.

Поряд з цим, суд зазначає, що пунктом 11 Постанови № 975, передбачено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Такими документами є: заява про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до пункту 13 Постанови № 975, розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Тобто, вказаний Порядок регламентує чіткий алгоритм та послідовність дій щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

20.12.1991 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У відповідності до ст. 1-2 Закону № 2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За визначенням ч. 1 ст. 16 вказаного Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 4-6 ч. 2 вказаної статті Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; 5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби; 6)встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Так, відповідно до п. п. 3 п. 6 Порядку № 975, визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи; 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи; 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідач, вважаючи себе неуповноваженим органом щодо вирішення питання з приводу призначення та виплати одноразової грошової допомоги, не здійснював перевірку документів, поданих позивачем для отримання такої допомоги у відповідності до Постанови № 975.

Слід звернути увагу на те, що відзиві на позовну заяву, Міністерство оборони України вказує на те, що позивач проходив саме строкову військову службу, а інвалідність позивачу встановлено через 34 роки з моменту звільнення з строкової військової служби, з огляду на що, у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність позивачу встановлена лише у 2016 році, тобто, після закінчення тримісячного строку з дня звільнення зі строкової військової служби (позивач не набув права на отримання зазначеної допомоги відповідно до вимог Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975). (а.с. 30-34)

Водночас, суд вказує на те, що вказані доводи сторони відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги під час розгляду даного спору та, відповідно, оцінені, позаяк це не було підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, та така підстава не відображена у витязі з протоколу засідання комісії від 21.02.2020 № 28. (а.с. 10)

Слід наголосити на тому, що в адміністративному судочинстві, за ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, під час розгляду адміністративного спору, суд має перевірити оскаржуване рішення/дії/бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність законодавству України та критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, однак, лише у межах тих обставин, що були покладені в основу спірних правовідносин, не виходячи за встановлені межі та не здійснюючи захист прав особи загалом та на майбутнє.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що підстави, що зазначені відповідачем при відмові позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, є неправомірними, а й отже, за для належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, шляхом зобов`язання Міністерства оборони України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з участю у бойових діях при виконанні обов`язків військової служби.

Водночас, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій та зобов`язання призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з участю у бойових діях при виконанні обов`язків військової служби у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб, на час проведення цієї виплати, слід відмовити, адже, по перше, вказані дії відносяться до дискреційних повноважень уповноваженого органу Комісії Міноборони, по друге, відмовляючи в призначенні позивачу такої допомоги, відповідач вказав одну (загальну) підставу, проте, не розглядав всі наявні документи позивача, що необхідні для призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Тож, суд не має підстав для самосійного втручання у компетенцію уповноваженого Закон органу, який має перевіряти подані документи та примати одне з двох можливих рішень.

Згідно з нормами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

За змістом ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши наявні у справі докази, а також проаналізувавши наведені вище законодавчі норми, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242 - 246, 255, 263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з участю у бойових діях при виконанні обов`язків військової служби.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач-1: Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (01021, м. Київ, вул. Михайла Грушевського, 30/1)

Відповідач-2: Міністерство оборони України (, 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6)

Суддя В.І. Келеберда